ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

11 березня 2021 року
м. Харків

справа № 639/201/13-ц 
провадження № 22ц/818/218/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря – Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:
позивач – Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представник – ОСОБА_3 , 

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 квітня 2013 року в складі судді Труханович В.В., 

у с т а н о в и в:

В квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі – ПАТ «КБ «Надра») в особі представника Кочерешко Тетяни Сергіївни звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 29 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі – ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6/4/2006/840-К/1550, відповідно до умов якого позичальниця отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,5% річних строком до 30 жовтня 2026 року.
В цей же день з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 6/4/2006/840-П/1551.
Додатковими угодами № 1 та № 2 кредитний договір від 29 листопада 2006 року № 6/4/2006/840-К/1550 викладено в новій редакції, зазначено, що кінцевий строк повернення кредиту – 27 листопада 2026 року та встановлено новий графік погашення кредиту. 
ОСОБА_1 належним чином не виконала умови договору та порушила взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 28 листопада 2012 року у неї утворилась заборгованість в сумі 1 377 249,59 грн, яка складається з: 389 729,97 грн - заборгованості за кредитом; 146 553,16 грн – заборгованості за відсотками; 733 708,64 грн – пеня, 67 292,82 – комісія, 39 965,00 грн – штраф. 
У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2006 року № 6/4/2006/840-К/1550 в сумі 1 377 249,59 грн та 3 219,00 грн судового збору.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 квітня 2013 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено. На користь ПАТ «КБ «Надра» солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2006 року № 6/4/2006/840-К/1550 в загальному розмірі 1 377 249,59 грн та по 1 609,50 грн судового збору з кожного.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боржниця, отримавши від банку кошти у кредит, не виконала належно взяті за договором кредиту зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості та, враховуючи те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), остання має нести солідарну з поручителем цивільно-правову відповідальність.

На підставі договору № GL3N24068 про відступлення прав вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (далі – ТОВ «ФК «Гефест») набуло право вимоги до відповідачів щодо сплати основного боргу, процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також штрафних санкцій.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 листопада 2019 року замінено стягувача у виконавчому провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 29 листопада 2006 року № 6/4/2006/840-К/1550 в загальному розмірі 1 377 249,59 грн та по 1 609,50 грн судового збору з кожного. Вказано в якості стягувача ТОВ «ФК «Гефест».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 квітня 2013 року залишено без задоволення.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підстави для скасування заочного рішення, передбачені частиною першою статті 288 ЦПК України, відсутні. 

07 квітня 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, визначених судом, а одночасне стягнення штрафу та пені за одне і те саме правопорушення заборонено законом. Крім того, зазначає, що позов пред`явлено з пропуском строку позовної давності. Договором передбачено обов`язок позичальника повернути суму кредиту та проценти відповідно до графіку погашення заборгованості в термін до 27 листопада 2026 року, відповідач фактично перестала сплачувати кредит, починаючи з 01 січня 2009 року, а позов пред`явлено 17 січня 2013 року.

ОСОБА_2 з заявою про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції не звертався, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

ТОВ «ФК «Гефест» рішення суду першої інстанції не оскаржило, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 29 листопада 2006 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6/4/2006/840-К/1550, відповідно до умов якого позичальниця отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,5% річних строком до 30 жовтня 2026 року (а. с. 6-9).

В цей же день на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 6/4/2006/840-П/1551 (а. с. 10-11).

Додатковими угодами № 1 та № 2 кредитний договір від 29 листопада 2006 року № 6/4/2006/840-К/1550 викладено в новій редакції, зазначено, що кінцевий строк повернення кредиту – 27 листопада 2026 року та встановлено новий графік погашення кредиту (а. с. 146-151). 

На підставі договору № GL3N24068 про відступлення прав вимоги ТОВ «ФК «Гефест» набуло право вимоги до відповідачів щодо сплати основного боргу, процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також штрафних санкцій (а. с. 140-145).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 листопада 2019 року замінено стягувача у виконавчому провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 29 листопада 2006 року № 6/4/2006/840-К/1550 в загальному розмірі 1 377 249,59 грн та по 1 609,50 грн судового збору з кожного. Вказано в якості стягувача ТОВ «ФК «Гефест».

ОСОБА_1 належним чином не виконала умови договору та порушила взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 28 листопада 2012 року у неї утворилась заборгованість в сумі 1 377 249,59 грн, яка складається з: 389 729,97 грн - заборгованості за кредитом; 146 553,16 грн – заборгованості за відсотками; 733 708,64 грн – пеня, 67 292,82 – комісія, 39 965,00 грн – штраф. 

Згідно з розрахунком, наданим банком, ОСОБА_1 здійснила останній платіж 18 червня 2012 року в сумі 100,00 доларів США.

13 вересня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «КБ «Надра» з заявою про реалізацію предмета іпотеки, залишок заборгованості просила рефінансувати на строк 48 місяців, а штраф та пеню списати в повному обсязі.

29 липня 2020 року державним реєстратором Виконавчого комітету Мереф`янскої міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Л.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 53414798 від 01 серпня 2020 року 13:41:19, згідно з яким за ТОВ «ФК «Гефест» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Із письмових пояснень ТОВ «ФК «Гефест», наданих суду апеляційної інстанції, вбачається, що на теперішній час ТОВ «ФК «Гефест» не має будь-яких фінансових вимог до відповідачів за кредитним договором № 6/4/2006/840-К/1550, укладеним 29 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_1 , а також за договором поруки № 6/4/2006/840-П/1551, укладеним 29 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_2 . 

Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості в солідарному порядку, судова колегія керується таким.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями  526,  530,  610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній   (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції), порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука – це строкове зобов`язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. 

В пунктах 3.3.1.-3.3.3. договору кредиту від 29 листопада 2006 року № 6/4/2006/840-К/1550, укладеного між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 , зазначено, що позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені пунктами 1.3.1., 1.3.2. цього договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 615,00 доларів США. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж, визначений у пункті 3.3.2. цього договору, щомісячно до 27 числа поточного місяця.

Оскільки ОСОБА_1 здійснила останній платіж 18 червня 2012 року в розмірі 100 доларів США, позов пред`явлено 16 січня 2013 року, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню 389 729,97 грн – заборгованість за кредитом та 146 553,16 грн – заборгованість за відсотками.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення неустойки, то судова колегія керується таким.

Цивільно-правова відповідальність – це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктами  5.1., 5.2.. договору кредиту від 29 листопада  2006  року № 6/4/2006/840-К/1550 передбачено, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у пункті 3.3.3. цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у пункті 4.3.5. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У разі порушення позичальником вимог пунктів 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9, 4.3.10. цього договору позичальник зобов`язаний сплатити банк штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у пункті 1.1. цього договору за кожен випадок.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення – строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

З огляду на викладене, правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» пені в загальному розмірі 733 708,64 грн відсутні.

За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норма права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зроблено такий висновок: надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої – третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківські діяльність» (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору від 29 листопада 2006 року № 6/4/2006/840-К/1550 про сплату позичальником на користь банку комісії за консультації по кредитних операціях у розмірі 0,75% від суми залишку по кредиту, розрахованої на день сплати (пункт 1.1.2.) є нікчемним, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банк України від 0 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок.

Таким чином, зазначена винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» комісії в розмірі 67 292,82 грн.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить обгрунтувань щодо стягнення комісії. Разом з тим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта статті 367 ЦПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» 389 729,97 грн – заборгованості за кредитом, 146 553,16 грн – заборгованості за відсотками та штрафу в розмірі 39 965,00 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності не грунтуються на законі. 

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Установлено, що останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 18 червня 2012 року в розмірі 100 доларів США, позов пред`явлено 16 січня 2013 року, тобто в межах строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір документально підтверджується: в розмірі 3 219,00 грн - за подання ПАТ КБ «Надра» позовної заяви, в розмірі 421,00 грн – за подання ОСОБА_1 заяви про перегляд заочного рішення, в розмірі 4 828,50 грн - за подання ОСОБА_1 апеляційної скарги (а. с. 2, 110, 181 т. 1).

На користь ОСОБА_1 має бути стягнуто 3 052,73 грн із розрахунку: 420,40 грн (ставка, що підлягала сплаті за перегляд заочного рішення) + 4 828,50 грн х 58,16 : 100.

На користь ПАТ КБ «Надра» має бути стягнуто по 673,452 грн з кожного з відповідачів із розрахунку: 3 219,00 грн х 41,84 : 100 = 1 346,83 грн : 2.

За правилами частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи виклалене, судовий збір підлягає стягненню: з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» - розмірі 673,42 грн; з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 – в розмірі 2 379,31 грн (3 052,73 грн – 673,42 грн). 

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 квітня 2013 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2006 року № 6/4/2006/840-К/1550 в загальному розмірі 576 248,13 (п`ятсот сімдесят шість тисяч двісті сорок вісім грн 13 коп.). 

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», на користь ОСОБА_1 2 379,31 (дві тисячі триста сімдесят дев`ять грн 31 коп.) грн судового збору.

Стягнути ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», 673,42 грн (шістсот сімдесят три грн 42 коп.) судового збору.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», в іншій частині залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повний текст судового рішення складено 16 березня 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

О.М.Хорошевський