УХВАЛА

10 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 520/2643/2020
адміністративне провадження № К/9901/3096/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мацедонської В.Е.,
суддів: Данилевич Н.А., Шевцової Н.В.,
перевіривши            касаційну скаргу    Головного управління ДФС у Харківській області
на рішення    Харківського окружного адміністративного суду від        14 вересня 2020 року
та постанову         Другого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року
у         справі № 520/2643/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час        вимушеного прогулу, -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Харківській області, Головного управління ДФС у Харківській області, у якій останній просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Харківській області № 19-0 від 27 січня 2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 " щодо припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 27 січня 2020 року з посади державного ревізора-інспектора відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДФС у Харківській області;
- поновити ОСОБА_1 , на посаді державного ревізора-інспектора відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДФС у Харківській області з 28 січня 2020 року;
- стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 січня 2020 року по час винесення рішення з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів;
- рішення суду в частині поновлення на посаді та присудження виплати середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від        14 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року, позов задоволено.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідачем подано касаційну скаргу.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає наступне.
Частиною 1    статті 55 Конституції України    встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 129 Конституції України    однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує    ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Відповідно до частини 1    статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України    (далі -    КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до частини 3    статті 3 КАС України    провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року відкрито провадження у справі, визнано справу № 520/2643/2020 справою незначної складності та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Пунктом 2 ч. 5    статті 328 КАС України    передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах,    розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження    (крім справ, які відповідно до цього    Кодексу    розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього    Кодексу    позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до ч. 1    статті 257 КАС України    за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Крім того, згідно з ч. 2    статті 257 КАС України    за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до ч. 4    статті 257 КАС України    за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У свою чергу, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема справи у спорах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом спору в даній справі є визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу з питань запобігання та виявлення корупції, стягнення середнього заробітку за час        вимушеного прогулу.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивача звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу з питань запобігання та виявлення корупції ГУ ДФС у Харківській області. 
Згідно Примітки до статті 50 Закону України "Про запобігання корупції" (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються Президент України, Прем`єр-міністр України, член Кабінету Міністрів України, перший заступник або заступник міністра, член Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Голова Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Голова Фонду державного майна України, його перший заступник або заступник, член Центральної виборчої комісії, член, інспектор Вищої ради правосуддя, член, інспектор Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, народний депутат України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Директор Національного антикорупційного бюро України, Генеральний прокурор, його перший заступник та заступник, Голова Національного банку України, його перший заступник та заступник, член Ради Національного банку України, Секретар Ради національної безпеки і оборони України, його перший заступник та заступник, Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим, його перший заступник та заступник, радник або помічник Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, особи, посади яких належать до посад державної служби категорії "А" або "Б", та особи, посади яких частиною першою статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" віднесені до першої - третьої категорій, а також судді, прокурори і слідчі, керівники, заступники керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, їх апаратів та самостійних структурних підрозділів, керівники, заступники керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію однієї або кількох областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва або Севастополя, керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, міста республіканського в Автономній Республіці Крим або обласного значення, району в місті, міста районного значення, військові посадові особи вищого офіцерського складу.
Посада, яку займав позивач, не відноситься до посад керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, міста республіканського в Автономній Республіці Крим або обласного значення, району в місті, міста районного значення.
Посада, яку займав позивач не є керівною та відповідно до частини другої    статті 6 Закону України «Про державну службу»    не віднесена до категорії «А» та «Б».
Законом України «Про запобігання корупції»    визначено вичерпний перелік службових осіб, які займають відповідальне становище, відповідно до якого посада позивача не належить.
Отже, позивач не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище у розумінні примітки до статті 50 Закону України "Про запобігання корупції". 
Таким чином, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Разом з тим, відповідачем у касаційній скарзі не наведено підстав, передбачених пунктом 2 частини п`ятої    статті 328 КАС України, за яких оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій підлягали перегляду в касаційному порядку, що є передумовою для перевірки мотивованості підстав, передбачених частиною четвертою    статті 328 КАС України.
Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої    статті 328 КАС України.
Отже, характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовна практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, відсутність ознак, які відрізняють цю касаційну скаргу від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі за позовом ОСОБА_1 , як у справі незначної складності, не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 1 частини першої    статті 333 КАС України    суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зважаючи на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені у справі, яка процесуальним законом віднесена до категорії справ незначної складності, а з наведених у касаційній скарзі мотивів й доданих до неї матеріалів не вбачається наявності передбачених пунктом 2 частини п`ятої    статті 328 КАС України    виняткових обставин, у відкритті касаційного провадження у даній справі необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,-
На підставі викладеного, керуючись статтею        12, 257, 328,    333 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення    Харківського окружного адміністративного суду від        14 вересня 2020 року та постанову         Другого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у         справі № 520/2643/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час        вимушеного прогулу.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                   В.Е. Мацедонська

Судді                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                       Н.А. Данилевич                                                                                                                                                                                                                                                                                

                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                         Н.В. Шевцова