Постанова
     Іменем України
Єдиний унікальний номер справи 2-344/11	 	
Номер провадження 22-ц/824/3440/2021	
Головуючий у суді першої інстанції О.Б. Саламон 	
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач        	
24 лютого 2021року                                                                                        місто Київ
                                  Номер справи 2-344/11
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
 
головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач), 
суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. 
 
секретар судового засідання: Сіра Ю.М.
 
учасники справи:
заявник                                   головний державний виконавець Баришівського 
                                                районного відділу державної виконавчої служби 
                                                Головного територіального управління  юстиції у 
                                                Київській області Качур Тетяна Миколаївна
заінтересована особа            ОСОБА_1 
заінтересована особа            Публічне акціонерне товариство Комерційний банк  
                                                «Надра»
заінтересована особа            ОСОБА_2 
заінтересована особа            ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 
 
на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року, постановлену у складі судді Саламон О.Б., в приміщенні Деснянського районного суду м.Києва, повна ухвала складена 04.12.2018, -
 
в с т а н о в и в :
 
У листопаді 2018 року головний державний виконавець Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Качур Т.М. звернулася до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні №АСВП 54619186 з виконання виконавчого листа №2-344/2011, виданого 24.09.2011 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 397 835, 57 грн., з ПАТ КБ «Надра» на правонаступника ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог зазначила, що у провадженні Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження №АСВП 54619186. 01.10.2018 ОСОБА_1 звернулася до Відділу із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки  згідно договору №26/ІІ/2006/840 від 17.09.2018 купівлі - продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, на підставі протоколу електронного аукціону ТОВ «Електронні торги України» від 22.08.2018 вона придбала активи (майно) ПАТ КБ Надра» на підстав чого стала новим іпотекодержателем заставленого майна. 
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року заяву головного державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області Качур Т. М. про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено стягувача у виконавчому провадженні №АСВП 54619186 з виконання виконавчого листа №2-344/2011, виданого 24.09.2011 Деснянським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 397 835, 57 грн., з ПАТ КБ «Надра» на правонаступника ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невірну оцінку доказів, просила скасувати ухвалу суду та постановити нову про відмову у задоволенні заяви державного виконавця.
В обґрунтування зазначила, що суд першої інстанції безпідставно замінив сторону виконавчого провадження її правонаступником, оскільки суд не врахував той факт, що заміна сторони виконавчого провадження (стягувача) відбулася у зв`язку із відступленням права вимоги за борговими зобов`язаннями від банка - кредитора фізичній особі, яка не є фінансовою установою і не має ліцензії на такий вид діяльності, що суперечить правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 02.09.2015 у справі №6-667цс15 та від 15.04.2015 у справі №6-59цс15 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №465/646/11.
Суд не звернув увагу на те, що подаючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження заявником не було подано доказів сплати коштів ОСОБА_1 на користь Банку і такий доказ відсутній у матеріалах справи, що позбавляє суд підстав вважати, що ОСОБА_1 є кредитором згідно договору відступлення права вимоги за кредитним і іпотечними договорами боржниками за якими є вона, як позичальник, та ОСОБА_2 , як поручитель. Апелянт зазначає, що суд не встановив факту переходу до ОСОБА_1 від Банку права вимоги за кредитним договором від 01.08.2006 за №24/П/43/2006-840.
Також вказала, що не була належним чином повідомлена про розгляд судом даної заяви, що фактично позбавило її права на захист, оскільки судову повістку про час та дату розгляду справи їй вручено не було, копія оскаржуваної ухвали взагалі не направлялася їй судом. Розглянувши справу без її участі, за відсутності доказів про належне її повідомлення про судове засідання, суд позбавив її можливості подати заперечення щодо викладених у заяві обставин.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції заявник ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити з викладених підстав.
Заінтересовані особи головний державний виконавець Баришівського  районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління  юстиції у Київській області Качур Т.М., ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про час та дату розгляду справи повідомлялись, у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, будь - яких заяв чи клопотань до суду від вказаних осіб не надходило. Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу заінтересовані особи ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_2 , ОСОБА_1  не скористалися. 
У відзиві на апеляційну скаргу Баришівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість. У відзиві зазначено, що 29.10.2019 державним виконавцем Відділу було винесено постанову про завершення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним повним виконанням на підставі п.9 ч.1 ст.39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» яку разом із оригіналом виконавчого документа надіслано до Деснянського районного суду м. Києва.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності заінтересованих осіб (їх представників) з урахуванням вимог ч.2 ст.372 ЦПК України. Їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_4 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 березня 2011 року стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №24/П/43/2006-840 від 01.08.2006 у розмірі 396 015, 57 грн., 1 700,00 грн. судового збору та 120 грн. інформаційно-технічного забезпечення.
Рішення суду від 03.03.2011 набрало законної сили. 
На його примусове виконання 24.09.2014 Деснянським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист №2-344/2011.
04.09.2017 державним виконавцем Баришівського РВ ДВС ГТУЮ в Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54619186, боржником за виконавчим документом є ОСОБА_2 . Таким чином, державним виконавцем Баришівського РВ ДВС ГТУЮ в Київській області відкрито виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_2 
01.10.2018 до державного виконавця із заявою про заміну сторони виконавчого провадження звернулась ОСОБА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, 17.09.2018 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором №26/П/43/2006-840 від 01.08.2006, позичальником за яким є ОСОБА_5 , поручителем ОСОБА_2 , з додатковими угодами/договорами до нього, та договір про відступлення прав за Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Мироник О.В. за реєстровим №4265 від 01.08.2006.
12.11.2018 головний державний виконавець Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління  юстиції у Київській області Качур Т.М. звернулася до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні №АСВП 54619186 з виконання виконавчого листа №2-344/2011, виданого 24.09.2011 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 397 835, 57 грн., з ПАТ КБ «Надра» на правонаступника ОСОБА_1 .
Задовольняючи заяву державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення таких вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним та обґрунтованим з наступних підстав.
Так, пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. 
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №456/3808/14-ц.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні. 
Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження у даних правовідносинах, оскільки такий висновок повністю узгоджується із встановленими судом обставинами справи, які повністю знайшли своє підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що така заміна сторони виконавчого провадження (стягувача) відбулася у зв`язку із відступленням права вимоги за борговими зобов`язаннями від банка - кредитора фізичній особі, яка не є фінансовою установою і немає ліцензії на такий вид діяльності, що суперечить вимогам закону та правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 02.09.2015 у справі №6-667цс15 та від 15.04.2015 у справі №6-59цс15 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №465/646/11, колегія зазначає наступне.
Так, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. 
Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. 
Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надбання замість отриманого права вимоги. 
У такому випадку на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки частиною третьою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.
Відповідно до п.п 4.1 п.4 Договору №26/П/43/2006-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 17.09.2018 новий кредитор сплачує первісному кредитору ціну продажу, відповідно до протоколу, складеного  за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких визнано  нового Кредитора, а саме 148 802, 57 грн. без ПДВ, надалі за текстом "Ціна договору". Ціну договору сплачено Новим Кредитолром  Первісному Кредитору у повному обсязі до моменту укладання цього Договору. Таким чином, ОСОБА_1 до підписання цього Договору мало бути сплачено первісному Кредитору зазначену у Договорі суму. Ненадання ОСОБА_1 доказів на підтвердження зазначених обставин не є підставою для відмови у задоволенні заяви державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження, даною обставиною не порушуються будь-яким чином права  ОСОБА_4 , яка є позичальником за кредитним договором.   
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.
У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.
Дійсно, із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається, що із укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором у даних правовідносинах, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою ПАТ КБ «Надра», що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу ОСОБА_1 , яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.
Разом з тим, статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення, або в силу прямої вказівки закону.
Так, положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Жодних доказів, на підтвердження визнання договору про відступлення прав вимоги від 17.08.2018 за кредитними договором №26/П/43/2006-840 недійсним чи оскарження ОСОБА_4 такого договору у судовому порядку матеріали справи не містять. Таких доказів не додано ОСОБА_4 до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.
У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснила, що лише має намір скористатися своїм правом на подачу позову із відповідними вимогами щодо оспорювання договору про відступлення прав вимоги від 17.08.2018, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 за кредитними договором №26/П/43/2006-840.
А тому наразі такі доводи апеляційної скарги колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не підтвердженні належними та допустимими доказами у справі, висновків суду по суті спору не спростовують.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення ОСОБА_4 про розгляд судом даної справи колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається із змісту апеляційної скарги, ОСОБА_4 як на підставу для скасування ухвали суду від 04.12.2018 у даній справі посилається на не повідомлення її належним чином про дату, час і місце засідання суду.
Згідно з положеннями статті 442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.
Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового засідання проводиться судом, відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.
За приписами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Як вбачається із матеріалів справи 14.11.2018 судом було виготовлено судову повістку про виклик до суду ОСОБА_5 на 04.12.2018 (а.с. 249, т.І).
Однак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 була належним чином повідомлена про судове засідання, яке було призначено на 04.12.2018. Також матеріли справи не містять доказів вручення ОСОБА_3 заяви про заміну сторони виконавчого провадження з доданими до неї матеріалами.
Крім того, у матеріалах справи відсутні докази направлення їй копії ухвали суду від 04.12.2018. 
Так, частиною третьою статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки суд розглянув справу за відсутності  ОСОБА_3 , яка не була належним чином повідомленою про дату, час і місце засідання суду, яке відбулося 04.12.2018, що є обов`язковою підставою для скасування ухвали суду про задоволення заяви державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження.
Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у задоволенні заяви, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Виходячи з вищенаведеного, ухвала суду першої інстанції не може вважатись такою, що ухвалена з правильним застосуванням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для її скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви головного державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області Качур Тетяни Миколаївни про заміну сторони виконавчого провадження з наведених вище підстав.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Заяву головного державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області Качур Тетяни Миколаївни про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.
Замінити стягувача у виконавчому провадженні №АСВП 54619186 з виконання виконавчого листа №2-344/2011, виданого 24.09.2011 Деснянським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 397 835, 57 грн., з ПАТ КБ «Надра» на правонаступника ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повна постанова складена 01 березня 2021 року.
 
Судді:
                                                                                           Л.Д. Поливач
 
                                                                                           А.М. Стрижеус
 
                                                                                           О.І. Шкоріна