ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року	Львів	Справа № 300/2232/19 пров. № А/857/12035/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Довгополова О.М., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Стельмаха П.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, 
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року (суддя – Матуляк Я.П., час ухвалення – 10:41 год., місце ухвалення – м.Івано-Франківськ, дата складення повного тексту - 20.03.2020 року), 
в адміністративній справі №300/2232/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і податкової вимоги, 

                                                          встановив: 

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДПС в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області, правонаступником якого є ГУ ДПС в Івано-Франківській області, форми "С" від 12.07.2017 року №0020561306 та №0020541306 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД) у сумі 369543,15 грн., 1700,00 грн. за порушення порядку декларування валютних цінностей, та податкову вимогу форми "Ф" від 19.08.2017 року №10304-17/911 про наявність станом на 18.08.2017 року податкового боргу в розмірі 371242,64 грн. – пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД. 
Відповідач ГУ ДПС в Івано-Франківській області позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року адміністративний позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 12.07.2017 року за №0020561306, №0020541306 та податкову вимогу від 19.08.2017 року за №10304-17/911 в частині встановлення заборгованості на суму 371242,64 грн.. Стягнуто з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 5633,43 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 12.03.2020 року не погодився відповідач ГУ ДПС у Львівській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду є передчасним, винесеним без врахування всіх обставин справи та доказів, які були подані відповідачем, внаслідок чого судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт ГУ ДПС в Івано-Франківській області зазначає, що за результатами проведеної позапланової виїзної документальної перевірки контролюючим органом встановлено порушення при проведенні розрахунків з нерезидентами по контрактах – прострочену дебіторську заборгованість. Щодо застосування до позивача штрафної санкції в сумі 1700 грн. зазначає, що ФОП ОСОБА_1 порушено ст.1  Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" при проведенні розрахунків з нерезидентами, через недекларування недопоступленої валютної виручки, що призвело і до порушення ним п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.93 №15-93 “Про систему валютного регулювання і валютного контролю", ст.1 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами». Також зазначає апелянт, що ОСОБА_1 до перевірки не надав банківські документи з Банку “Фінанси та Кредит”, які б підтверджували перерахунок валютної виручки від нерезидентів за експортовані товари, за відсутності яких забороняється формування показників податкової звітності. Крім того вказує апелянт, що за результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення, таке залишено без змін, а скарга ОСОБА_1 – без задоволення, а отже нарахована сума  грошового зобов`язання набула статусу узгодженого. Оскільки ОСОБА_1 не сплатив узгоджену суму грошового зобов`язання, така набула статусу податкового боргу і контролюючим органом було сформовано та направлено позивачу податкову вимогу. З урахуванням такого вважає апелянт, що відповідач діяв виключно в межах свої повноважень та у спосіб, передбачений нормами діючого законодавства. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 12.03.2020 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. 
Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що апеляційну скаргу не визнає та вважає її безпідставною, оскільки суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини справи і виніс законне рішення. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, залишивши оскаржене рішення суду першої інстанції від 12.03.2020 року без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 01 грудня 2005 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем за видами діяльності, зокрема, 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними обладнанням (а.с. 42 Т.1). 
На підставі наказу ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 13.06.2017 №933 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) та направлення №1019 від 13.06.2017, виданих ГУ ДФС в Івано-Франківській області (а.с. 94, 95 Т.1), посадовою особою відповідача проведена документальна позапланова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог валютного законодавства України при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності та оподаткування у сфері зовнішньоекономічної діяльності за період з 01.07.2014р. по 31.05.2017р.. 
За результатами перевірки складено Акт №612/09-19-1304/ НОМЕР_1 від 27.06.2017р. (надалі - Акт перевірки) (а.с. 15-21 Т.1), яким встановлені наступні порушення: 
1) ст.1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” в частині при проведенні розрахунків з нерезидентом Фірмою “KEMBIR ORMAN URUNLERI YILMAN BIREKTIR” згідно контракту №8 від 12.06.2014 (прострочена дебіторська заборгованість в сумі 5339,36 EUR) та при проведенні розрахунків з нерезидентом Фірмою “OLEXHOLZ UG” по контракту №4 від 06.01.2014 (прострочена дебіторська заборгованість в сумі 16234,00 EUR), в результаті чого нараховано пеню, передбачену статтею 4 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” на загальну суму 369 543,15 гривень; 
2) п.1 ст.9 Декрету Кабінету міністрів України від 19.02.93 №15-93 “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” (із змінами та доповненнями) та ст.1 Указу Президента України від 18.06.94 №319/94 “Про невідкладні заходи щодо повернення на Україну валютних цінностей, які належать резиденту України та незаконно знаходяться за її межами”. Відповідно до абз.8 п.2 ст.16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.93 №15-93 “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” та п.2.7 Положення “Про валютний контроль”, затвердженого Постановою Національного банку України від 08.02.00 №49, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.04.00 №209/4430, невиконання резидентами вимог щодо строків декларування тягне за собою відповідальність - накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний звітний період, порушення порядку декларування - накладення штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
На підставі Акту перевірки ГУ ДФС в Івано-Франківській області прийнято 12.07.2017 року на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України (далі – ПК України) податкові повідомлення-рішення форми "С" за №0020561306 та за №0020541306, згідно яких до ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності: 369543 грн. 15 коп. та 1700 грн. 00 коп. відповідно, за платежами пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невик.зобов.та ШС за порушення вимог валютного законодавства (а.с. 12, 13 Т.1). 
19.08.2017р. ГУ ДФС в Івано-Франківській області винесено податкову вимогу форми "Ф" за №10304-17/911 про сплату податкового бору, зокрема, 371242,64 грн. – пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невик.зобов.та ШС за порушення вимог валютного законодавства (а.с. 14 Т.1). 
Із змісту Акту перевірки від 27.06.2017 року та матеріалів справи видно, що Долинською ОДПІ (Рожнятівське відділення) ГУ ДФС в Івано-Франківській області було отримано повідомлення: - уповноваженого Банку “Фінанси та Кредит” №9-003315/321520 від 04.11.2014 про недопоступлення валютної виручки в законодавчо встановлені строки при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності ФОП ОСОБА_1 по контракту №4 від 06.01.2014 року; - уповноваженого Банку “Фінанси та Кредит” №9-321520/2793 від 04.11.2014 про недопоступлення валютної виручки в законодавчо встановлені строки при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності ФОП ОСОБА_1 по контракту №4 від 06.01.2014 року; - уповноваженого банку ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” №35-4-1-00/5466 від 08.12.2015 року про неподання клієнтом документів, потрібних банку для з`ясування стану розрахунків за експортною, імпортною операціями. 
Зокрема, перевіркою встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в періоді, що підлягав перевірці, проводив реалізацію товарів іноземним суб`єктам господарювання з вивезення товарів через митний кордон України згідно контракту №8 від 12.06.2014 укладеного з Фірмою “KEMBIR ORMAN URUNLERI YILMAN BIREKTIR” (прострочена дебіторська заборгованість в сумі 5339,36 EUR) та контракту №4 від 06.01.2014, укладеного з Фірмою “OLEXHOLZ UG” (прострочена дебіторська заборгованість в сумі 16234,00 EUR). 
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленням-рішенням та наявністю станом на 18.08.2017 року податкового боргу в розмірі 371242,64 грн., позивач звернувся з цим позовом до адміністративного суду. 

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачем не було допущено порушень вимог Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, а тому визнав оскаржуване податкове повідомлення-рішення за №0020561306 таким, що підлягає скасуванню. Також судом встановлено відсутність з боку позивача порушень вимог валютного законодавства, оскільки у позивача не виникало обов`язку декларування коштів, які знаходяться за кордоном з перевищенням встановлених законодавством строків, а тому суд дійшов висновку про скасування податкового повідомлення-рішення №0020541306. Як наслідок суд визнав, що підлягає скасуванню податкова вимога від 19.08.2017 року за №10304-17/911 в частині встановлення заборгованості на суму 371242,64 грн.. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про скасування спірних ППР від 12.07.2017 року та податкової вимоги від 19.08.2017 року, з огляду на наступне. 
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до п.п.16.1.3 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України (далі – ПК України), платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і    сплатою податків та зборів. 
Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 
Згідно зі ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (далі - Закон № 185/94-ВР в редакції від 11.08.2013р.), виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. 
Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України ( ч.3 ст.2 Закону №185/94-ВР). 
Приписами частини 1 статті 4 №185/94-ВР встановлено, що порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару). 
Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №185/94-ВР, строки, зазначені у статтях 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, можуть бути продовжені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, у разі виконання резидентами операцій за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення. 
Згідно із ч.5 ст.4 Закону №185/94-ВР, органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею. 
Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган. 
З аналізу наведених положень слід дійти висновку, що за порушення резидентами терміну, передбаченого статтею 1 Закону №185/94-ВР стягується пеня за кожний день прострочення одержання резидентом виручки в іноземній валюті органами доходів і зборів за наслідками документальних перевірок. 
Відповідно до пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності серед інших підстав, коли отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту. 
Як з`ясовано судом, позивач ОСОБА_1 на момент проведення перевірки не надав банківські виписки на підтвердження операцій, які підлягали перевірці, за їх відсутністю, оскільки такі документи з АТ “Банк “Фінанси та кредит” ним було втрачено. 
Відповідно до п.44.5 ст.44 ПК України, у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації. Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу. У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків. 
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 протягом тривалого часу не міг отримати відновлені банківські документи у зв`язку з ліквідацією АТ “Банк “Фінанси та кредит” про що свідчить лист АТ "Банк "Фінанси та Кредит" від 26.07.2017р. №9-071352/4427 (а.с. 37 Т.1) та повідомлення начальника ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 18.12.2017р. (а.с. 36 Т.1). 
Тобто, в даному випадку існувала неможливість подальшого проведення перевірки у терміни, визначені у наказі про такий захід, та необхідність складення відповідного акту й перенесення проведення перевірки на інший період. 
Позивач надав суду відновлені банківські виписки АТ "Банк “Фінанси та Кредит” на підтвердження поступлення валютної виручки в законодавчо встановлені строки при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності ФОП ОСОБА_1 по контракту №4 від 06.01.2014 року та по контракту №4 від 06.01.2014 року (а.с. 24-27, 146-160 Т.1), а також банківські виписки про переказ валютної виручки позивачу по рахунках фірми "OltxHolz UG", Німеччина (а.с. 125-134 Т.1). 
Таким чином, судом встановлено, що на час проведення відповідачем документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 позивач виявив відсутність виписок з банку про отримання валютної виручка від нерезидентів фірм "OlexHolz UG" та KERIMBIR ORMAN URUNI.ERIHC, про втрату яких повідомив відповідача і банк. Однак, через ліквідацію банку АТ "Банк “Фінанси та Кредит” не мав змоги вчасно їх відновити та надати для перевірки, які відновлював протягом 90 календарних днів. 
З огляду на встановлене, колегія суддів приходить до переконання про необґрунтований висновок контролюючого органу, що наведений в Акті перевірки, про ненадходження валютної виручки на рахунки ФОП ОСОБА_1 від нерезидентів фірм "OlexHolz UG" та KERIMBIR ORMAN URUNI.ERIHC. 
Також судом встановлено, що Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області, приймаючи у справі №350/1106/17 постанову про притягнення до адміністративно відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.162-1 КУпАП, відповідачем на адресу суду направлено інформацію про те, що позивачем допущено прострочення дебіторської заборгованості лише за контрактом №4 від 06.01.2014 укладеного з Фірмою “OLEXHOLZ UG” на суму 4170,0 EUR (а.с. 57, 166 Т.1). 
Тобто, станом на 06.02.2018 податковим органом констатовано прострочення позивачем дебіторської заборгованості на суму 4170,0 EUR, а не 5339,36 EUR та 16234,00 EUR, як встановлено перевіркою. 
В той же час, судом встановлено також і відсутність прострочення позивачем дебіторської заборгованості на суму 4170,0 EUR, оскільки за попередньо укладеним контрактом №2 від 04.03.2011 між позивачем та Фірмою “OLEXHOLZ UG” існувала переплата в розмірі 8000,00 EUR, перерахована контрагентом 18.11.2013. Зазначена обставина встановлена відповідачем під час проведення виїзної позапланової документальної перевірки дотримання вимог валютного законодавства підприємця ОСОБА_1 за період з 01.04.2013 по 30.06.2014, що підтверджується Актом перевірки №439/220/ НОМЕР_1 від 15.07.2014 (а.с. 168-171 Т.1). 
Таким чином, правильними є висновки суду першої інстанції про недопущення позивачем порушень вимог Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” та, як наслідок, відсутність обов`язку декларування коштів, які знаходяться за кордоном, з перевищенням встановлених законодавством строків. З огляду на що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування податкових повідомлень-рішень №0020541306 та №0020561306 від 12.07.2017 року, а також податкової вимоги від 19.08.2017 року за №10304-17/911 в частині встановлення заборгованості на суму 371242,64 грн., яка винесена в результаті прийнятих вище рішень. 
Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують. 

Водночас, суд апеляційної інстанції враховує, що позивач ОСОБА_1 у розглядуваному адміністративному позові просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.07.2017 року №0020561306 та №0020541306 та податкову вимогу від 19.08.2017 року №10304-17/911. 
Із змісту рішення суду першої інстанції від 12.03.2020 року видно, що суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, оскільки відсутні підстави для визнання протиправними спірних ППР від 12.07.2017 року та податкової вимоги від 19.08.2017 року. 
При цьому, у мотивувальній частині рішення суду вказано про безпідставність позовної вимоги щодо визнання протиправними ППР і податкової вимоги, а у резолютивній частині рішення суду вказано про задоволення позовних вимог щодо скасування ППР і податкової вимоги. 
Тобто, суд першої інстанції фактично часткового задоволив позовні вимоги, однак не вказав у резолютивній частині судового рішення про відмову у задоволенні решта позовних вимог (в частині «протиправності»). 
Тому, згідно приписів статті 317 КАС України, рішення суду першої інстанції слід змінити, шляхом доповнення резолютивної частини цього рішення суду формулюванням про часткове задоволення позовних вимог, тобто про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправними спірних ППР від 12.07.2017 року та податкової вимоги від 19.08.2017 року. 
При цьому, колегія суддів враховує, що рішення суду першої інстанції в частині незадоволення позовної вимоги щодо визнання протиправними спірних ППР від 12.07.2017 року та податкової вимоги від 19.08.2017 року не оскаржене позивачем в апеляційному порядку. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно та об`єктивно встановлено обставини справи, сформовано правильні висновки по суті розглядуваних правовідносин, однак резолютивна частина оскарженого рішення суду від 12.03.2020 року підлягає зміні, з наведених вище підстав. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

                                                         постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС України в Івано-Франківській області – задоволити частково. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року в адміністративній справі №300/2232/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і податкової вимоги – змінити, а саме, у резолютивній частині цього рішення суду: 
– абзац перший доповнити словом «частково»; 
– після абзацу другого доповнити абзацом третім такого змісту: «У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити». 
У решта частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року в адміністративній справі №300/2232/19 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови складено 01.02.2021 року