КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 757/18046/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5550 /2021
Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
25 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                    головуючого  - Немировської О.В. 
                    суддів - Чобіток А.О., Махлай Л.Д.
                    при секретарі - Зиль Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року, 
 
встановив:
у квітні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності.
Ухвалою  Печерського районного суду м. Києва від 20 серпня 2020 року позовну заяву було залишено без розгляду.
У вересні 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Не погоджуючись із ухвалою, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 53 000 грн., посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх представників, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
В провадженні Печерського районного суду м. Києва з  квітня 2016 року перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 квітня 2020 року було замінено відповідача ОСОБА_4 на ОСОБА_2 .
Ухвалою  Печерського районного суду м. Києва від 20 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно було залишено без розгляду. 
У вересні 2020 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 53 000 грн.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Задовольняючи заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., суд першої інстанції зазначив, що заявлений розмір таких витрат є необґрунтованим та не пропорційним до ціни та предмету спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, фактично виконаного адвокатом обсягу роботи. 
Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Суд першої інстанції  правильно застосував норм процесуального права та посилався на положення стст. 137, 138, 141, 270 ЦПК України. 
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 2 частини третьої
статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з проведенням експертизи.  Витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а у разі відмови в позові - на позивача (ч.2 статті 141 ЦПК України).
Згідно положень  статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
В ч. 8 статті 141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Всі доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, є аналогічними доводам заяви про розподіл судових витрат та були предметом перевірки суду першої інстанції і отримали належну правову оцінку.
Суд першої інстанції правильно визначив обсяг наданих адвокатом послуг, та врахував, що адвокат  представляв інтереси ОСОБА_2 на підставі Договору про надання правової допомоги №27/2020 від 21.05.2020, додаткового договору від 21.05.2020. 
Відповідно до наданого розрахунку вартість консультації адвоката була визначена в розмірі 2 000 грн. 
Надані в додатку до Відзиву на позовну заяву від 12.06.2020, підготовлений адвокатом Маринушкіним А.Г. документи є світлокопіями з  матеріалів цивільної справи №757/20525/14-ц. Участі у судових засіданнях адвокат Маринушкін  А.Г.  не брав, оскільки ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 серпня 2020 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду  за  її заявою та було розглянуто без участі сторін.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, зазначає в якості обставин, які мають враховуватись при вирішення питання про компенсацію їх обґрунтованість, критерій реальності та розумності. Так, було зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Також розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним  з складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
   Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»  (заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове  рішення  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено  докази, зроблені висновки відповідають обставинам справи, правильно застосовано  норми процесуального права,  доводи, викладені в апеляційній карзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому ухвалу слід залишити без змін. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 01 квітня 2021 року.
 
Головуючий                                      
 
Судді