КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 760/4033/13-ц                                                                     Головуючий у суді І інстанції Оксюта Т.Г.
Провадження № 22-ц/824/32/2021                                                  Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
10 лютого 2021 року                                                                   м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Ігнатченко Н.В.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 10 серпня 2020 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» про заміну сторони виконавчого провадження,
 
в с т а н о в и в:
 
У липні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» (далі - ТОВ «ФК «Інвест-Кредо») звернулось до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: стягувач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), боржник - ОСОБА_2 .
На обґрунтування заяви зазначено, що 1 жовтня 2013 року Солом`янським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 2-2079/13 (760/4033/13-ц), яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк») заборгованість за договором кредиту № 49.4/67/06-Z від 17 липня 2006 року у розмірі 142 349,01 дол. США, що по курсу НБУ еквівалентно 1 137 795,64 грн, та заборгованість за договором кредиту № 49.31/12/07-Z від 27 липня 2007 року у розмірі 44 709,65 дол. США, що по курсу НБУ еквівалентно 357 364,23 грн.
26 березня 2013 року між ПАТ«Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги, а саме договір купівлі-продажу прав вимоги за зобов`язаннями, які виникли на підставі договору про надання ОСОБА_2 споживчого кредиту по кредитному договору № 49.4/67/06-Z від 17 липня 2006 року та кредитному договору № 49.31/12/07-Z від 27 липня 2007 року.
За заявою ПАТ «Дельта Банк» 29 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52379846 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2079/13, виданого 10 лютого 2014 року.
6 лютого 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2153/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за реєстровим № 31, за умовами якого банк відступив, а товариство набуло право вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, сплати грошових коштів, процентів у розмірах вказаних у додатку № 2 до цього договору, зокрема, право вимоги за вищевказаними кредитними договорами.
У зв`язку з цим, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, а саме ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» стало новим кредитором у правовідносинах з боржником  ОСОБА_2 та отримало право грошової вимоги за рішенням суду.
З наведених вище підстав заявник просив суд замінити сторону (стягувача) у справі та виконавчому листі № 2-2079/13 ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Інвест-Кредо».
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року заяву задоволено.
Замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» з примусового виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2013 року у справі № 760/4033/13-ц (2-2079/13) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за договором кредиту № 49.31/12/07-Z від 27 липня 2007 року, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 , у розмірі 44 709,65 дол. США, що по курсу НБУ еквівалентно 357 364,23 грн, на його правонаступника ТОВ «ФК «Інвест-Кредо».
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що внаслідок укладення відповідних договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором заявник став правонаступником (новим кредитором) стягувача, тому є підстави для заміни сторони виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду.
Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 як особа, що не брала участь у справі про заміну сторони виконавчого провадження, через представника - адвоката Сініченко І.С.звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Як на підставу своїх вимог посилається на те, що виконавчий лист № 2-2079/13 від 10 лютого 2014 року був повернутий державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві стягувачу ПАТ «Дельта Банк» 27 червня 2017 року, а тому строк пред`явлення вказаного виконавчого документа до виконання сплинув 27 червня 2020 року. Відповідно виконавчий лист № 2-2079/13 не підлягає виконанню. Крім того, заявником не надано суду доказів на підтвердження тієї обставини, що на виконанні органів ДВС перебуває відкрите виконавче провадження щодо примусового виконання цього виконавчого листа, що позбавляє суд можливості здійснити заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником.
У відзиві на апеляційну скаргу представник заявника за довіреністю - адвокат Джгун К.В. просить апеляційне провадження закрити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Як на підставу своїх заперечень зазначила, що заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. При цьому стягувачу надано право на звернення до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, втім, без відповідної заміни сторони новий кредитор буде позбавлений такого права, що суперечить приписам цивільного законодавства. Крім того, заміна сторони у виконавчому провадженні, в якому ОСОБА_1 не є боржником та не має ніякого відношення, жодним чином не зачіпає її права та не створює обов`язків, тому існують підстави для закриття апеляційного провадження.
Відзиви інших учасників справи на апеляційну скаргу до суду не надійшли.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2013 року у справі у справі № 2-2079/13 (760/4033/13-ц) стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за договором кредиту № 49.4/67/06-Z від 17 липня 2006 року, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 , у розмірі 142 349,01 дол. США, що по курсу НБУ еквівалентно 1 137 795,64 грн, та заборгованість за договором кредиту № 49.31/12/07-Z від 27 липня 2007 року, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 , у розмірі 44 709,65 дол. США, що по курсу НБУ еквівалентно 357 364,23 грн, а також стягнуто частково в рівних долях 3 861,00 грн судового збору.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2013 року заяву  ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2013 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2013 року в частині стягнення заборгованості по кредиту та судового збору солідарно з поручителя  ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В решті заочне рішення суду залишено без змін.
На виконання зазначеного заочного рішення суду з урахуванням його скасування в частині солідарного стягнення заборгованості 10 лютого 2014 року банку було видано виконавчий лист № 2-2079/13 щодо боржника ОСОБА_2 .
Як встановив суд першої інстанції, 26 березня 2013 року між ПАТ«Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги, а саме договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 26 червня 2013 року, за зобов`язаннями, які виникли на підставі договору про надання ОСОБА_2 споживчого кредиту по кредитному договору № 49.4/67/06-Z від 17 липня 2006 року та кредитному договору № 49.31/12/07-Z від 27 липня 2007 року.
За заявою ПАТ «Дельта Банк» 29 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52379846 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2079/13 від 10 лютого 2014 року.
Постановою старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кісельовою В.В. від 27 червня 2017 року вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю в боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, а здійснення заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.
6 лютого 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2153/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за реєстровим № 31, за умовами якого банк відступив, а товариство набуло право вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, сплати грошових коштів, процентів у розмірах вказаних у додатку № 2 до цього договору, зокрема, право вимоги за кредитним договором № 49.4/67/06-Z від 17 липня 2006 року та за кредитним договором № 49.31/12/07-Z від 27 липня 2007 року.
Права вимоги, що відступаються за цим договором, є складовою частиною пулу активів, що є предметом відкритих торгів (аукціону), результати якого оформлені протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-12-05-000015-b від 14 січня 2020 року, переможцем яких визнано ТОВ «ФК «Інвест-Кредо».
У відповідності до реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, що є додатком № 1 до договору № 2153/К про відступлення прав вимоги від 6 лютого 2020 року та підписаний його сторонами, до ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором № 49.4/67/06-Z від 17 липня 2006 року та за кредитним договором № 49.31/12/07-Z від 27 липня 2007 року, а також забезпечувальними договорами.
Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
За частиною першою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
У відповідності до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
За змістом статей 442, 512 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Зазначений висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року в справі № 6-122цс13, Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 6-1355/10, 5 грудня 2018 року в справі 643/4902/14.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Крім того, частиною п`ятою статті 442 ЦПК України передбачено, що положення статті 442 ЦК України (заміна сторони виконавчого провадження) застосуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Тобто, вказана норма закону має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Тому доводи представника  ОСОБА_1 - адвоката Сініченко І.С.про те, що суд першої інстанцій не звернув уваги на те, що на даний час виконавче провадження № 52379846 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2079/13 від 10 лютого 2014 року завершено на підставі постанови державного виконавця від 27 червня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу, є необґрунтованими з наведених вище підстав.
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення. Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. 
Таким чином, без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для заміни сторони виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, на виконання якого було видано виконавчий лист № 2-2079/13, а саме: стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Інвест-Кредо».
Посилання апеляційної скарги на те, що строк пред`явлення вказаного виконавчого документа до виконання сплинув 27 червня 2020 року, тому він не підлягає виконанню, не мають значення для справи, оскільки чинне законодавство не ставить вирішення питання заміни сторони її правонаступником в залежність щодо строків пред`явлення виконавчого листа до виконання, визначених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому, як слушно зазначила представник заявника, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково має відбуватися виключно в судовому порядку відповідно до вимог статті 432 ЦПК України, а новий стягувач має процесуальне право звернутися із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання на підставі статті 433 ЦПК України.
Варто також звернути увагу на те, що хоча ОСОБА_1 і була стороною спору (відповідачем) у цивільній справі № 2-2079/13 (760/4033/13-ц), проте в межах даного судового провадження щодо заміни сторони виконавчого провадження вона не є заінтересованою особою і суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою не вирішував питання про її права, свободи, інтереси та/або обов`язки, оскільки суд апеляційної інстанції у вказаній вище справі ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, а якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15.
Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 6 вересня 2017 року у справі № 6-1844цс16, висновок про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином вказане рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.
Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 жовтня 2020 року в справі № 200/6831/18 (провадження № 61-1936св20).
Проте, під час розгляду справи в апеляційному суді представником  ОСОБА_1 не доведено належними і допустимими доказами факт того, що суд першої інстанції вирішив питання про права, свободи, інтереси чи обов`язки останньої, а також те, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року створює для неї будь-які несприятливі наслідки.
Колегія суддів враховує, що виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження і неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав стягувача, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» на підставі укладеного з ПАТ «Дельта Банк» договору набуло право вимоги заборгованості за кредитними договорами, яка стягнута відповідними рішеннями судів, що набрали законної сили.
Отже, районний суд правильно встановив правову природу питання заміни сторони виконавчого провадження, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, а ухвала суду першої інстанції щодо задоволення заяви ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 10 серпня 2020 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                      Н.В. Ігнатченко

Судді:                                                                                               С.А. Голуб

                                                                                                         Д.О. Таргоній