ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/18399/19                                           Головуючий у 1-й інстанції:  Аверкова В.В. 
                                                                                                  Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  19 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                              Василенка Я.М.,
суддів                                        Ганечко О.М., Кузьменка В.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2020 у справі за адміністративним позовом    ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, треті особи - товариство з обмеженою відповідальністю «Транспроект», ОСОБА_2 , Київська міська рада про зобов`язання вчинити дії, -
                                                В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: 
-  зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві скасувати запис в Державному земельному кадастрі та поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:75:177:0068, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
-  зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві протягом місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням подати до суду звіт про його виконання. 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2020 у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, в якій вона просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:75:177:0008, виданого ОСОБА_1 , остання є власником земельної ділянки площею 5/12 від 0,1000 га у межах згідно з планом на АДРЕСА_1 ; відповідно до списку співвласників земельної ділянки, крім позивача, зазначеною земельною ділянкою володіють ОСОБА_3 у розмірі ј, ОСОБА_4 у розмірі 1/3.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09.09.2019 № НВ-8000992132019 ГУ Держгеокадастру у м. Києві 10.05.2019 зареєструвало земельну ділянку 8000000000:75:177:0068, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; цільове призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); категорія земель - землі житлової та громадської забудови; форма власності - інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня; площа земельної ділянки - 0,1000 га.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо реєстрації вказаної земельної ділянки, позивач звернулася до суду першої інстанції з даним  позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позовні вимоги не знайшли свого нормативного та документального підтвердження під час судового розгляду справи та не підлягають задоволенню.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру установлює Закон України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 № 3613-VI (далі - Закон №3613-VI). 
Відповідно до ст. 4 цього Закону регулювання відносин, що виникають при веденні Державного земельного кадастру, здійснюється, зокрема, відповідно до Конституції України, Земельного кодексу України, цього Закону, законів України "Про землеустрій", інших законів України та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.
Згідно з положеннями Закону № 3613-VI Державний земельний кадастр (далі - ДЗК) - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами (ч.1 ст.1).
Внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього   Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом (ч.5 ст.5).
Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 1 ст. 9 Закону № 3613-VI).
Відповідно до положень ст. 9 Закону № 3613-VI державний кадастровий реєстратор, серед іншого: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні (ч. 4 ст. 9 Закону № 3613-VI).
Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій (ч. 6 ст. 9 Закону № 3613-VI).
Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов`язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється (ч. 7 ст. 9 Закону № 3613-VI).
Відповідно до положень п.п. 4, 5 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051      (далі - Порядок № 1051), яким визначена процедура та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру, ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком.
Отже, відповідно до чинного законодавства повноваження із внесення відомостей до ДЗК (змін до них) покладено на державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та його територіальних органів. Внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: 
- особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;
- власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;
- органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності);
- замовника технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).
Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 
- заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;
- оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;
- документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.
Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.
Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: 
- перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;
-за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.
Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: 
- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;
- подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;
- невідповідність поданих документів вимогам законодавства;
- знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
У разі надання відмови з підстави, визначеної абзацом другим частини шостої цієї статті, заявнику повідомляється найменування та адреса органу, до повноважень якого належить здійснення державної реєстрації земельної ділянки.
На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.
При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.
Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: 
- поділу чи об`єднання земельних ділянок; 
- якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 подано 02 травня 2019 року до ГУ Держгеокадастру заяву про реєстрацію земельної ділянки, зареєстровану 03 травня 2019 року за № 97-4733/34-19, в якій він просив відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про Державний земельний кадастр» зареєструвати земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . До вказаної заяви ОСОБА_2 додав копію документа, що посвідчує особу, копію документа, що посвідчує повноваження діяти від імені особи, копію документа про присвоєння податкового номера, документацію із землеустрою, електронний документ.
При цьому, оскільки проект землеустрою відповідає вимогам чинного законодавства, що також підтверджується висновком експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Синяк Вікторії Анатоліївни від 19 березня 2019 року № 2896/88-19 та у зв`язку з тим, що положеннями статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, у відповідача були відсутні правові підстави для відмови у реєстрації земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Доводи апелянта щодо невідповідності замовленого ОСОБА_2 проекту землеустрою відносно земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер 8000000000:75:177:0068, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів не бере до уваги, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження таких доводів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державний реєстратор під час здійснення реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:177:0068, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.
При цьому, відповідно до матеріалів справи на момент державної реєстрації спірної земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:177:0068, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у Державному земельному кадастрі були відсутні інші зареєстровані та оформлені у власність земельні ділянки, розташовані в межах зазначеної земельної ділянки.
Крім того, як вірно було зауважено судом першої інстанції, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у позивача права власності чи користування земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:75:177:0068, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідно до наданої копії державного акта на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:75:177:0008, виданого ОСОБА_1 , остання є власником земельної ділянки площею 5/12 від 0,1000 га у межах згідно з планом на АДРЕСА_1 .
У свою чергу, апелянт не надала доказів, які б підтверджували, що земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:75:177:0068, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:75:177:0008, яка заходиться за адресою: АДРЕСА_1 є однією і тією ж ділянкою.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, що вірно було встановлено судом першої інстанції.
При цьому, аргументи та доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Також, колегія суддів зауважує, що вказані вище та всі інші доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у позовній заяві та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.
Крім того, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2020 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                    Василенко Я.М.
                           
Судді:                                                                                                    Ганечко О.М.

                                                                                                              Кузьменко В.В.