17.02.21
22-ц/812/242/21
                                                          
МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 480/2455/16-ц 
Провадження № 22-ц/812/242/21 
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах : 
головуючого – Темнікової В.І.,
суддів – Крамаренко Т.В., Яворської Ж.М., 
із секретарем судового засідання – Горенко Ю.В.,
за участі - відповідача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,
представника позивача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Войнарівського М.М. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,- 
В С Т А Н О В И В :

       В жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. 
       В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначав, що в 2011 році він мав намір обміняти належний йому будинок в АДРЕСА_1 на квартиру в с. Ольшанському із доплатою. До нього звернувся ОСОБА_1 та запропонував йому квартиру АДРЕСА_2 , при цьому запевнив, що квартира належить його синові. Будучи людиною похилого віку та інвалідом ОСОБА_5 повірив цій особі, бо знав його. Згодом відповідач перевіз його до вказаної квартири.
       В свою чергу ОСОБА_5 передав відповідачу ключі від будинку та просив його оформити на нього право власності на вказану квартиру та прописати в цій квартирі, оскільки самому важко пересуватися, на що відповідач запевнив його, що все вирішить.
       При всьому, жодного договору купівлі-продажу або міни між ними не укладалося, але відповідач наполегливо просив його скласти заповіт щодо будинку та заповісти його дружині ОСОБА_1 . Оскільки він довіряв відповідачу, то склав такий заповіт. З того часу в його будинку почав проживати та користуватися ним відповідач ОСОБА_1 ..
       Оскільки він є інвалідом та мав пільги по сплаті комунальних послуг, він неодноразово вимагав від відповідача оформити належним чином документи на квартиру, в яку його перевіз відповідач та прописати туди, на що відповідач знаходив всілякі відмовки.        
       Після того, як в 2013 році він сказав, що буде скаржитися в усі інстанції, відповідач його прописав, але за іншою адресою, а саме в квартиру, де живе сам за адресою : АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта. Після цього з`ясувалося, що квартира, в яку його перевіз відповідач, належить не його синові, а іншій особі. 
       Таким чином, ОСОБА_5 зрозумів, що відповідач скористався його неосвіченістю, ввійшовши в довіру, ошукав його, та скасував раніше складений на ім`я його дружини заповіт та почав вимагати від відповідача повернути його до свого будинку. На що, знову отримував відмовки. Оскільки він є інвалідом за станом свого здоров`я та своїм віком і не міг повноцінно себе захистити, він звернувся до своїх знайомих з проханням допомогти повернути будинок та знову в нього вселитися.
       Проте, відповідач в листопаді 2015 року звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати договір купівлі-продажу будинку, ніби укладений з ним, дійсним.
       Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30.03.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19.05.2016 року, в задоволенні позову відповідачу було відмовлено. Цим же рішенням було встановлено, що ключі від будинку були передані позивачем відповідачу, а також те, що після цього відповідач почав користуватися будинком на власний розсуд.
       Після цього, на вимоги допустити в свій будинок та повернути документи на нього відповідач також не реагував, а почав вимагати гроші за них. При спробі вселитися в будинок наразився на опір, бо всі замки були змінені, в будинок не пускав і заселив туди свого родича ОСОБА_6 для охорони.
        ОСОБА_5 видав довіреність на ім`я ОСОБА_7 та всіма його справами почав займатися він. 11 квітня 2016 року було складено акт, відповідно до якого комісією в складі Хоменко Є.В., ОСОБА_8 , ОСОБА_9 встановлено, що з червня місяця 2011 року він не проживає в будинку АДРЕСА_1 , а фактично цим домогосподарством користується ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .
       Його представник ОСОБА_7 звертався до поліції щодо факту відмови відповідача повернути будинок, що підтверджується копією висновку від 13.04.2016 року.
       30.06.2016 року, після того як відповідач допустив представника до будинку перед тим як знов в`їхати в будинок було складено відповідний акт обстеження, яким встановлено, що будинок є непридатним для проживання, оскільки опалення відбувалося із котельної, на теперішній час опалення відсутнє, відбувалася перебудова будинку, віконні прорізи заповнені тимчасовими рамками та інше.
       Таким чином, за час господарювання в будинку відповідач привів його в непридатний стан, в якому ОСОБА_5 проживати не може.
       Своїми силами для здійснення ремонту однієї кімнати, для того щоб вселитися в будинок після того як відповідач пошкодив належне йому майно в період червня - липня 2016 року ОСОБА_5 витратив 3083 гривень, що підтверджується копіями чеків, крім цього витратив ще 4900 гривень.
       Для визначення суми збитку, який своїми діями завдав відповідач він вимушений був звернутися до спеціалістів Торгово-промислової палати. Щоб замовити і оплатити виїзд спеціаліста та роботу по визначенню суми збитку він витратив 3000 гривень, що підтверджується актом завдання - приймання послуги та квитанцією до прибуткового касового ордеру.
       Відповідно до зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва, який проведений спеціалістом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області всього по кошторисному розрахунку матеріальна шкода внаслідок руйнування конструкцій та обладнання становить 100 897 гривень.
       Разом із витраченими коштами на ремонт та оплату послуг спеціаліста Регіональної торгово-промислової палати матеріальна шкода, що підлягає стягненню із ОСОБА_1 становить : 100 897 + 3000+ 3083 + 4900 = 111 880 гривень.
       Крім цього ОСОБА_5 зазначав, що своїми діями відповідач заподіяв йому моральну шкоду. Після того як він повернувся до свого будинку, його як ветерана, інваліда та просто людину похилого віку охопив жах. Після того як побачив зруйновані вікна, зруйновану котельну та кімнати відчув такий моральний біль, що не міг зрозуміти і не розуміє досі хто і за що може так знівечити майно. Після цього в душі досі залишається біль. Він перестав нормально спати вночі, погіршився весь уклад життя. І як людина, вже поважного віку, яка бачила життя та людей тепер не може довіряти іншим людям. Спричинену моральну шкоду оцінює в 50 000 гривень.
       Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.07.2017 року провадження у вказаній справі було зупинено, у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 до встановлення кола спадкоємців. 
Іншою ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.07.2017 року провадження у вказаній справі в частині позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди закрито.
       Ухвалою суду від 19.04.2018р. провадження у даній справі поновлено, до участі у справі залучено правонаступника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_4 .
       В березні 2020 року ОСОБА_4 уточнив позовні вимоги. В обґрунтування вимог посилався на проведену будівельно-технічну експертизу, якою встановлено наявність пошкоджень в будинку по АДРЕСА_1 та причину їх виникнення, а також визначено відновлювальну вартість проведення необхідних ремонтно-відновлювальних робіт в будинку по АДРЕСА_1 .
Так, згідно висновку судової будівельно – технічної експертизи № 125-088 по матеріалам справи № 480/2455/16-ц від 31.03.2020 року вартість ремонтно - будівельних робіт по усуненню дефектів у житловому будинку по АДРЕСА_1 в нині діючих цінах складає 162 594 гривень.
       Також ним понесені витрати на проведення зазначеної судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 7800 гривень, що підтверджується актом здавання-приймання послуги №125-088 від 05.12.2019 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру.
       На підставі зазначеного вважав за необхідне збільшити позовні вимоги з урахуванням проведеної судової будівельно-технічної експертизи, зазначеної експертом суми відновлювальних робіт, які необхідно буде виконати для приведення будинку в первинний стан разом із витратами понесеними за проведення експертизи. 
       Просить стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок руйнування житлового будинку та конструкцій за адресою: АДРЕСА_1 в загальному розмірі - 178 294 гривень, а також моральну шкоду в загальному розмірі - 50000 грн.
       Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2020 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
            Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 в якості відшкодування матеріальних збитків 178294 гривні, та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.
       Не погодившись із вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. 
       Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що 20 червня 2011 року ним було сплачено ОСОБА_5 завдаток в розмір 3500 доларів США за продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1 про що, ним надано розписку. В подальшому ОСОБА_5 відмовився нотаріально укласти угоду купівлі продажі будинку. В зв`язку з чим в листопаді 2015 року він був вимушений звернутися до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель на підставі розписки та визнання права власності.
       Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30.03.2016 року в позові було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду від 19 травня 2016 року рішення суду залишу без змін, з тих підстав, що розписка не може бути визнана договором купівлі продажі в судовому порядку. В зв`язку з чим, він звернувся до суду про стягнення грошових коштів з ОСОБА_5 , отриманих в якості завдатку. Рішенням суду Миколаївського району Миколаївської області позов задоволено і стягнуто з позивача, як спадкоємця ОСОБА_5 , 87290грн.
       Таким чином, апелянт вважає, що позивач звернувся з позовом про стягнення шкоди завданого майну для того, щоб не повертати вказану суму.
       Також, як вбачається з матеріалів справи як на доказ правомірності свого рішення суд послався на висновок судово - будівельно-технічної експертизи № 125-008 від 31.01.2020 року про пошкодження житлового будинку по АДРЕСА_1 . Проте вважає, що таке посилання суду є безпідставним, так як в висновку експерта не зазначено, що пошкодження будинку виникли в результаті дій відповідача.
       Крім того, суд не звернув увагу, що з 2016 року в даному будинку ніхто не проживав, і руйнування відбувалося в результаті впливу атмосферних опадів і проникнення туди сторонніх осіб. Вважає, що експерт міг визначити розмір шкоди завданий діями відповідача тільки в тому випадку, якщо йому були б відомі дані щодо будинку, коли його передав позивач станом на червень 2011 року. В висновку зазначено тільки загальну суму яка необхідна для проведення робіт. Всі зазначені в висновку експерта недоліки не пов`язані з діями відповідача і не знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, які настали.
       Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги відповідача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідачем не наведено в апеляційній скарзі які конкретно норми матеріального або процесуального права порушено на його думку судом першої інстанції, в чому вони виразилися, які норми права судом було неправильно застосовано або неправильно витлумачено, які норми необхідно було застосувати, яким чином це вплинуло на правильність вирішення справи, а зроблено формальне посилання на це, як на підставу подання апеляційної скарги.
       Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, постановленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, таким що в повній мірі відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України. Судом першої інстанції належним чином з`ясовано всі обставини справи в повному обсязі та прийнято справедливе і законне рішення.
        Не погоджується з доводами апеляційної скарги про безпідставність посилання суду, як на доказ на висновок експерта №125-008 від 31.01.2020 року судової будівельно-технічної експертизи та зазначає, що в матеріалах справи є акт обстеження домоволодіння та присадибної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , який доданий самим відповідачем до свого заперечення проти позову. Даний акт досліджувався і судом першої інстанції, і експертом при проведенні експертизи разом з усіма іншими матеріалами справи. Із вказаного акту вбачається, що відповідачем було проведено певні роботи в будинку ОСОБА_5 і серед іншого - існуючі в будинку ОСОБА_5 вікна були замінені відповідачем, відповідачем встановлений унітаз, гідробокс, вчинена переробка веранди в кухню, саме відповідачем проведена так звана «реконструкція» вже існуючої системи опалення та придбання і встановлення іншого котла. Зазначені обставини визнає сам відповідач. Акт підписаний депутатом Ольшанського поссовета ОСОБА_10 , сусідами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та відповідачем по справі.
       Тобто будинок передавався відповідачу в повному придатному для проживання стані із вікнами та системою опалення, які надалі були замінені відповідачем.
       Внаслідок прямих дій відповідача, саме після відмови в задоволенні його позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу спірного будинку дійсним, відповідачем всі вказані вище вікна, система опалення та інше були просто демонтовані. Внаслідок прямих винних дій відповідача будинок знаходився без вікон (заповнені тимчасовими старими рамами з вибитими шибками, відсутністю підвіконних дошок згідно висновку експерта), без системи опалення, які самим відповідачем були демонтовані, тривалий час під дією погоди, вітру, дощу, снігу. І судом першої інстанції, і експертом при проведенні експертизи було зроблено абсолютно правильний та справедливий висновок, що прямими діями відповідача, які виявилися в демонтуванні системи опалення, вікон та іншого сталося те руйнування будинку, яке описано у висновку судової будівельно-технічної експертизи №125-008 від 31.01.2020 року та зафіксовано та фототаблиці в матеріалах справи.
       Відповідач по справі не був і не став власником домоволодіння по АДРЕСА_1 . Він не мав жодного права на переробку і реконструкцію ні будинку, ні системи опалення, ні будь чого іншого без дозволу власника майна ОСОБА_5 , який жодного дозволу на виконання ремонтних робіт та реконструкції веранди, системи опалення не давав.
       За таких обставин, вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та прийняте справедливе і законне рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги.
Представник позивача не визнала доводи апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, надавши пояснення аналогічні змісту відзиву на апеляційну скаргу.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).
Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.
Так, приймаючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що з копії акту про проживання від 11.04.2016 року, складеним депутатом Ольшанської селищної ради від виборчого округу № 21 Хоменко Є.В. в присутності ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_5 ,1928 року народження фактично з червня 2011 року не проживає за адресою АДРЕСА_1 . Також зазначено, що фактично за цією адресою домогосподарством користується ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . 
        Відповідно до висновку № 125-008 від 31.01.2020 року судової будівельно-технічної експертизи, пошкодження житлового будинку по АДРЕСА_1 , які мають місце на час дослідження, також підтверджені актом обстеження від 30.06.2016 року, складеним комісією. Вказані пошкодження на окремих конструктивних елементах, а саме: заповнення віконних прорізів тимчасовими віконними рамами, відсутність окремих внутрішніх дверей, демонтаж сантехнічних приладів систем опалення, водопостачання, каналізації, внутрішнього оздоблення з наявністю плям сирості та цвілі на стінах, відпадання штукатурного шару на стелях будівлі, утворилися в результаті демонтажу системи опалення та відсутності віконних блоків, що призвело до неможливості експлуатації житлового будинку довгий час та виникненню дефектів. Вартість ремонтних робіт по усуненню дефектів у житловому будинку по АДРЕСА_1 , які мають місце на час дослідження складає 162 594грн. 
                 Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
           Відповідно до  Постанови Пленуми Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»№ 6 від 27.03.1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
            Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.
            Проаналізувавши зазначені обставини та нормативні акти, суд вважав доведеними вимоги позивача про стягнення на його користь матеріальних збитків у розмірі 178294грн., з яких: 3000грн.- проведення кошторисного розрахунку; 4900грн.-виконання ремонтних робіт; 7800грн.-витрати на проведення судово будівельно-технічної експертизи;162594грн.- вартість ремонтно-будівельних робіт по усуненню дефектів, які підтверджуються висновком експерта та квитанціями, що містяться в матеріалах справи.
Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду та відхиляє доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.
         Матеріалами справи встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_5 .
В листопаді 2015 року відповідач звертався до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі- продажу зазначеного будинку та визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку, посилаючись на те, що він 20.06.2011р. придбав даний будинок у ОСОБА_5 . Також відповідач в позові посилався на те, що ОСОБА_5 передав йому ключі від будинку, власноручно написав розписку про отримання 3500 доларів США в рахунок продажу будинку та земельної ділянки, а він провів ремонт та виконав роботи в будинку на загальну суму 49850грн.
       Проте, рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30.03.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19.05.2016 року, в задоволенні позову відповідачеві було відмовлено. 
Відповідно до акту про проживання від 11.04.2016 року, складеного депутатом Ольшанської селищної ради від виборчого округу № 21 Хоменко Є.В. в присутності ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ,1928 року народження фактично з червня 2011 року не проживає за адресою АДРЕСА_1 . Фактично за цією адресою домогосподарством користується ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Його правонаступником є ОСОБА_4 .
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 вересня 2019р. позов відповідача до ОСОБА_4 було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 , як правонаступника ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 87290грн. (аванс, який отримав ОСОБА_5 від ОСОБА_1 за продаж будинку згідно розписки від 20 червня 2011р.).
Отже, відповідач по справі не був і не став власником домоволодіння по АДРЕСА_1 . 
До оформлення права власності на житловий будинок у встановленому законом порядку відповідач не мав права на переробку і реконструкцію будинку, системи опалення в ньому, тощо без дозволу власника майна ОСОБА_5 . Доказів того, що ОСОБА_5 надавав дозвіл на виконання ремонтних робіт та реконструкцію веранди, системи опалення, тощо у будинку матеріали справи не містять. 
За змістом ст. 390 ЦК України в цей період часу відповідач, як фактичний володілець житлового будинку, мав право здійснювати тільки необхідні витрати на утримання та збереження майна. 
Під поняттям "необхідні витрати" розуміються тільки ті витрати, які необхідні для забезпечення нормального стану та зберігання майна з урахуванням його зношеності. 
Не зважаючи на це, відповідач здійснив в спірному будинку ремонтні роботи, що підтверджується актом від 20.10.2015р. ( а. с. 142 т.1). Так, згідно акту обстеження домоволодіння та присадибної ділянки за адресою АДРЕСА_1 від 20.10.2015р., який був наданий суду самим відповідачем, в будинку були проведені наступні роботи: замінені старі вікна на металопластикові у кількості 4шт., замінені міжкімнатні двері 2шт., встановлено унітаз, гідробокс, вчинена переробка веранди в кухню, ванну, ремонт і утеплення кімнат домоволодіння, здійснено ввід водоводу та каналізації в будинок, встановлено 2-контурний котел, реконструйована система опалення, викопала зливна яма, проведено ремонт літньої кухні та інше. Акт підписаний депутатом Ольшанського селищної ради Кузнецовим С.М., сусідами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та відповідачем ОСОБА_1 .
Із системного аналізу змісту даного акту вбачається, що в будинку до передачі його відповідачу в 2011р. були щонайменше вікна, двері, система опалення, які були замінені відповідачем.
Рішенням виконавчого комітету Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області № 60 від 15 червня 2011р. було оформлено право особистої власності на ім`я ОСОБА_5 на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 . Даних про те, що житловий будинок, який згідно технічного паспорту збудований в 1979р., на час оформлення права власності на нього в 2011р. перебував у непридатному для проживання стані рішення виконавчого комітету Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області № 60 від 15 червня 2011р. не містить.
Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30.03.2016 року, на яке в суді апеляційної інстанції посилався представник відповідача, також не містить встановлених судом обставин з цього питання, так як встановлення даних обставин не входило в предмет доказування по тій справі, аналіз показів свідків з приводу того, в якому стані перебував будинок на 2011р. судом не здійснювався.
Отже, належних та допустимих доказів того, що спірний будинок до передачі його відповідачу в 2011р. знаходився в непридатному для проживання стані, матеріали справи не містять. Даний факт належними та допустимими доказами у справі відповідачем не спростований.
Після відмови рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30.03.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19.05.2016 року, в задоволенні позовних вимог відповідачу про визнання договору купівлі-продажу спірного будинку дійсним, відповідачем вказані в акті обстеження від 20.10.2015р. поліпшення домоволодіння були демонтовані, чого не заперечує сам відповідач.
Дані обставини підтверджуються також актом обстеження від 30.06. 2016р., складеним депутатом Ольшанської селищної ради Данилюком Д.А. в присутності сусідів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Згідно даного акту віконні прорізи будинку заповнені тимчасовими рамами, які не закріплені та не загерметізовані (3шт. вікон в залі і 1 вікно на веранді), стіни всередині приміщень стоять з обідраними шпалерами, стеля в 2 приміщеннях має обвалення від протікання даху, веранда піддалася перестройці, частина стіни фасаду була закладена суцільною стіною, всередині споруди перегородки для улаштування санвузла і ванни відсутні, раніше опалення будинку здійснювалося з котельні, розташованої в напівпідвальному приміщенні літньої кухні. В теперішній час опалення відсутнє. На підставі цього комісія дійшла висновку, що будинок для проживання не придатний (а. с. 11).
Дані дії відповідача суперечать положенням ч.4 ст. 390 ЦК України, яка передбачає право добросовісного володільця залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право тільки на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.
Відповідач же до суду з позовом про стягнення здійснених ним витрат на реконструкцію будинку не звертався, а, як пояснив він в суді апеляційної інстанції, зважаючи на похилий вік ОСОБА_5 самостійно відокремив всі зроблені ним поліпшення, не зважаючи на те, чи спричиняє таке відокремлення шкоду майну (будинку).
В 2016р. на замовлення ОСОБА_5 . Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області був складений кошторис розрахунку матеріальної шкоди внаслідок руйнування конструкцій та обладнання будинку на 100 897 гривень.
ОСОБА_5 за життя вчинялися дії щодо часткового ремонту будинку, але повністю будинок відремонтований не був.
Після смерті ОСОБА_5 та вступу у справі у якості правонаступника ОСОБА_4 у справі була проведена судова будівельно-технічна експертиза, в розпорядження якої були направлені матеріали цивільної справи.
Як зазначено в висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-088 від 31 січня 2020р., проведеної експертом РТПП Миколаївської області Лесків С.А., дослідження проводилося на підставі наданих матеріалів цивільної справи та обстеженням на місці в натурі. В висновку експерта зазначено, що всі виявлені під час дослідження пошкодження житлового будинку та літньої кухні, також підтверджуються актом обстеження від 30.06.2016р., що свідчить про те, що згаданий акт, як і інші матеріали цивільної справи, досліджувалися експертом при здійсненні експертних досліджень.
         Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-088 від 31 січня 2020р., всі пошкодження житлового будинку по АДРЕСА_1 , які мають місце на час дослідження та підтверджені актом обстеження від 30.06.2016 року, на окремих конструктивних елементах, а саме: заповнення віконних прорізів тимчасовими віконними рамами, відсутність окремих внутрішніх дверей, демонтаж сантехнічних приладів систем опалення, водопостачання, каналізації, внутрішнього оздоблення з наявністю плям сирості та цвілі на стінах, відпадання штукатурного шару на стелях будівлі, утворилися в результаті демонтажу системи опалення та відсутності віконних блоків, що призвело до неможливості експлуатації житлового будинку довгий час та виникненню дефектів. Вартість ремонтних робіт по усуненню дефектів у житловому будинку по АДРЕСА_1 , які мають місце на час дослідження складає 162 594грн.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст. 1166 ЦК України, згідно з частиною 1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як випливає з припису даної правової норми, для застосування відповідальності за завдану майнову шкоду, необхідним є встановлення наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду.
Аналіз зазначених вище доказів свідчить, як про наявність протиправних дій відповідача щодо відокремлення здійснених ним поліпшень будинку (в тому числі демонтажу системи опалення та відсутності віконних блоків) та настання шкідливого результату таких дій у вигляді пошкодження будинку, так і причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача і заподіяною в результаті них шкодою, а також вини відповідача в їх заподіянні, оскільки саме в результаті зазначених дій відповідача будинок знаходився без вікон (заповнені тимчасовими старими рамами з вибитими шибками, відсутністю підвіконних дошок згідно висновку експерта), без системи опалення, які саме відповідачем були демонтовані, тривалий час під дією погоди, вітру, дощу, снігу. Саме прямими діями відповідача, які виявилися в демонтуванні системи опалення, вікон та іншого сталося те руйнування будинку, яке описано у висновку судової будівельно-технічної експертизи №125-008 від 31.01.2020 року та зафіксовано та фототаблиці в матеріалах справи.
За такого суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача завданої йому матеріальної шкоди, а доводи апеляційної скарги з цього приводу не спростовують правильних висновків суду, зроблених в рішенні. При цьому колегія суддів враховує, що належних та допустимих доказів здійснення демонтажу та продажу системи опалення (як-то радіаторів опалення, тощо) позивачем після смерті батька суду надано не було.
Доводів щодо не згоди зі складовими матеріальної шкоди апеляційна скарга не містить.
Приймаючи рішення в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд, посилаючись на положення ст. 23, ч.1 ст. 1167 ЦК України, п. 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» та врахувавши викладені вище обставини справи, дійшов висновку, що діями відповідача та бездіяльністю щодо відшкодування завданої шкоди відповідачем, позивачеві була спричинена моральна шкода, яка проявилася у постійних переживаннях за належне йому на праві власності майно. Відповідач добровільно не вжив ніяких заходів для вирішення питання щодо відшкодування завданої позивачу шкоди, проявив байдужість до стану будинку взагалі, чим змусив позивача звертатися до суду та захищати свої права в судовому порядку. Всі ці обставини порушили його звичний спосіб життя та потребували від нього додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Проте, з урахуванням конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 5000грн.
Даний висновок суду відповідає обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні відносини.
Доводів не згоди з рішенням суду щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди та її розміру апеляційна скарга не містить.
Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).
З урахуванням викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, а також враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанцій правильно встановлені фактичні обставини справи і застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 382 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів до Верховного Суду, починаючи з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 18 лютого 2021 року