ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2289/21 Справа № 214/1065/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 214/1065/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2020 року, яке ухвалено  суддею  Малаховською І.Б. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 вересня 2020року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі – ТОВ «ВЕЛЛФІН») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
Позовна заява мотивована тим, що 20 січня 2017 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 був укладений договір позики № 123832 в електронній формі, відповідно до якого, позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика була надана строком на 18 днів.
Позивачем відповідно до договору позики на картковий рахунок ОСОБА_1 була перерахована сума позики в розмірі – 1 500,00 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» щодо переведення грошових коштів.
Згідно п. 1.5. Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов:
- 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 (тридцять гривень 00 копійок) за перший день користування позикою;
- 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.2 цього Договору;
- 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором.
ТОВ «ВЕЛЛФІН» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу позику у розмірі, встановленому договором.
Взяті на себе зобов`язання за договором позики № 123832 від 20.01.2017 року відповідач не виконав, у зв`язку з чим, станом на 06 лютого 2020 року, загальна заборгованість за кредитом складає 64 076,00 грн., з яких: 1 500,00 грн. – основний борг; 31 511,00 грн. – заборгованість по відсоткам; 31 065,00 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
Заочним рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ «ВЕЛЛФІН» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.
Зокрема, на думку позивача, судом не було враховано того, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» виконав свої зобов`язання за Договором позики № 123832 від 20.01.2017 року, надавши відповідачеві кредитні кошти у розмірі 1 500,00 грн., що ним не оспорюється. На підтвердження цих обставин позивач надав суду лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про переказ грошових коштів на картковий рахунок відповідача. При цьому, зазначає, що відповідач погодився з усіма умовами договору позики, зобов`язаний їх виконувати незалежно від спливу строку дії Договору на умовах, що чітко визначені в розділі 1 цього Договору, а саме, у пункті 1.6. Договору встановлено, що у разі повернення суми позики та сплаті процентів за користування позикою протягом трьох днів після закінчення строку, визначеного п.1.2. Договору, нарахування процентів у розмірі 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно не проводиться, в іншому випадку, проценти нараховуються відповідно до умов п. 1.5. цього Договору. Сума процентів за користування позикою нараховується в день погашення позики.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Розглядаючи по суті позовні вимоги ТОВ  «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів надання позичальнику коштів в межах Договору позики № 123832 від 20.01.2017 року, а тому відмовив в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості. 
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.
Відповідно до положень статті 1046, 1049 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону № 675-VIII.
Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 був укладений Договір позики № 123832 від 20.01.2017 року (а.с.20-24), шляхом підписання відповідачем відповідної Заяви (а.с.16-19). 
Вказаний договір позики укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам ЦК України та іншого законодавства.
Так, відповідно до п. п. 4.1., 4.2. Розділу 4 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті Товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті Товариства, шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.
Згідно п.5.1. Розділу 5 вказаних Правил, рішення про погодження чи відмову в наданні позики приймається Товариством на підставі наданої заявником в електронній формі заявки на отримання позики та будь-якої додаткової інформації, наданої заявником.
У відповідності до пункту 6.3. цих Правил, у разі прийняття позитивного рішення Товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заяві. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики.
Як слідує з матеріалів справи, між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 був укладений Договір позики № 123832 від 20.01.2017 року (а.с.20-24), шляхом підписання цього Договору позичальником ОСОБА_1 електронним цифровим підписом (а.с.16-19). 
Згідно цього Договору, відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1 500,00 грн., шляхом переведення на картковий рахунок відповідача суми позики. 
Згідно довідки ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 26.11.2020 року за № 4351-ВП, здійснено успішний переказ коштів на картку клієнта, відповідно до договору про організацію переказу грошових коштів ВП-180516-3 від 18.05.2016 року (а.с.26-28), а саме: 20.01.2017 року на суму 1 500 грн. 00 коп. на картку НОМЕР_1 (а.с.74). 
Отже, відповідно до умов Розділу 4 Правил відповідач ОСОБА_1 акцептував оферту, здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН», із зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому відповідачу було перераховано грошові кошти.
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що надані ТОВ «ВЕЛЛФІН» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач ОСОБА_1 отримав на платіжну картку позику у розмірі 1 500,00 грн.
На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1 500,00 грн., розмір якої підтверджений належними та допустимими доказами по справі, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги позивача в цій частині є обґрунтованими та заслуговують на увагу. 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частини перша статті 527 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).
У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до умов Договору позики № 123832 від 20 січня 2017 року, товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 1 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, за користування позикою зазначені у п.1.5. цього договору.
Пунктами 1.2.-1.4. цього Договору передбачено, що строк дії договору 20 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позика надається строком на 20 днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем.
Відповідно до п.1.5. та п.1.6. Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 гривень 00 копійок за перший день користування позикою; 1,9 процента від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п.1.2 цього договору; 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. У разі повернення суми позики та сплаті процентів за користування позикою протягом 3 днів після закінчення строку визначеного п. 1.2 цього договору позики, нарахування процентів у розмірі 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно не проводиться, в іншому випадку, проценти нараховуються відповідно до умов п. 1.5 цього договору.
Згідно вимог п. 3.1. Договору позики передбачено, що позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків.
Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пункті 91 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за період з 20 січня 2017 року по 07 лютого 2017 року (останній день повернення позики), що становить 514,50 грн., виходячи з наступного розрахунку: (28,50 грн. (1.9 % від суми позики починаючи з другого дня по вісімнадцятий день користування позикою) х 17 = 484,50 грн. + 30 (перший день користування позикою) = 514,50 грн.
Позовні ж вимоги про стягнення процентів після 07 лютого 2017 року, тобто з 08 лютого 2017 року по 06 лютого 2020 року, не грyнтуються на вимогах закону, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Доводи апеляційної скарги про те, що підписавши договір позики відповідач повністю погодився з усіма його умовами, зобов`язаний був їх виконувати поза межами строку кредитування незалежно від спливу строку на умовах, що визначені у розділі 1 Договору позики не приймається до уваги, оскільки, як вже зазначено вище, після спливу визначеного договором строку кредитування,  право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а з вимогами про стягнення грошових коштів на підставі ст. 625ЦК України позивач не звертався.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду – скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У зв`язку з чим колегія суддів стягує з ОСОБА_1 на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 165,00 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (2 102,00 грн. (судовий збір сплачений за подання позовної заяви – а.с. 1) + 3 153,00 грн. (судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги – а.с. 75) = 5 255,00 грн.; 5 255.00 грн. х 3,14% (задоволені вимоги у відсотковому співвідношенні).
Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» - задовольнити частково.
Заочне  рішення   Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2020 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованість за Договором позики № 123832 від  20 січня 2017  року, станом на 06 лютого 2020 року, у розмірі , із яких 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок основного боргу та 514 (п`ятсот чотирнадцять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок за заборгованості за відсотками період з 20 січня 2017 року по 07 лютого 2017 року.
В задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» судові витрати, понесені на сплату судового збору, у розмірі 165 (сто шістдесят п`ять) гривень 00 (нуль) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2021 року.

Головуючий: 

Судді: