Постанова
Іменем України        
 
13 січня 2021 року                                                                         
м. Київ
                                                                                                           
справа № 369/11029/17
провадження № 61-14234св20 
                                                                                                                                                                    
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,                      Фаловської І. М.,  
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Оратанія»,
відповідачі: державний реєстратор прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицька Марія Євгеніївна, Міністерство юстиції України, ОСОБА_1 ,
треті особи: Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції в Київській області, ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оратанія» на ухвалу Київського апеляційного суду              від 07 квітня 2020 року у складі судді-доповідача Стрижеуса А. М.
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оратанія» до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької Марії Євгенівни, Міністерстваюстиції України,   ОСОБА_1 , треті особи: реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції в Київській області, ОСОБА_2 , Києво-Святошинська районна державна адміністрація в Київській області про визнання протиправним дій та скасування рішення реєстратора,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог                            
У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що між ТОВ «Оратанія» та ОСОБА_1 укладено договір позики, за яким товариство отримало в борг 121 520 доларів США на строк шість місяців без нарахування відсотків. Також між ними був підписаний договір іпотеки та передано у якості забезпечення виконання зобов`язань в іпотеку нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договором іпотеки встановлені умови звернення стягнення на іпотечне майно: невиконання товариством основного зобов`язання у строк                          до 18 грудня 2010 року, надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень не пізніше 30-денного строку та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги, визначення вартості майна за якою здійснено прийняття іпотеки в рахунок погашення заборгованості. Правовою підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_1 є укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Вказав, що будь-яких вимог товариство не отримувало, договір не укладався, не визначалась і вартість майна. Незважаючи на ці порушення державний реєстратор 13 липня 2013 року прийняв рішення № 3939867 про державну реєстрацію прав на нерухоме майно за відповідачем. Дане рішення реєстратора суперечить вимогам укладеного договору іпотеки, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вважає, що державний реєстратор в супереч діючого закону належним чином не виконав свого обов`язку щодо встановлення факту виконання умов іпотечного договору в частині виконання його застереження щодо обов`язкового укладення між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є підставою для передачі спірного майна у власність відповідача. 
У зв`язку з чим, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 22 квітня              2019 року,  товариство просило суд визнати протиправними дії ОСОБА_1 щодо звернення до реєстратора для проведення державної реєстрації прав власності на 3/5 частин нежилих приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької М. Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний                         номер 3939867 від 13 липня 2013 року щодо реєстрації прав власності ОСОБА_1 на 3/5 частин нежилих приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 1643040 від 05 червня 2013 року, на підставі договору іпотеки від 17 червня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л. І.; судові витрати покласти на відповідача.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що іпотекодавець - ТОВ «Оратанія» порушила обов`язки, що не оспорювалось позивачем при розгляді справи, встановлені іпотечним договором, вимогу іпотекодержателя щодо дострокового виконання основного зобов`язання не виконала. Оскільки іпотечним договором передбачено застереження про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, то звернення ОСОБА_1 до державної реєстраційної служби України із заявою про державну реєстрацію права власності на іпотечне нерухоме майно є законним. Вбачається, що вимоги статей 35-37 Закону України «Про іпотеку» розділів 10, 11 Договору іпотеки від 17 червня 2010 року при зверненні стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя були дотримані. Суд вважає, що державна реєстрація права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, на ім`я ОСОБА_1 проведена з дотриманням вимог закону, а саме відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, яка була чинною на час її проведення.
Вищевказані обставини встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили. При розгляді справи брали участь як представники ТОВ «Оратанія», так і                         ОСОБА_1 . Розглядаючи дану справу позивачем не подано належних та допустимих доказів на спростування обставин справи, встановлених при розгляді справи. Не заявлено клопотань про їх витребування, у разі складнощів в їх отриманні. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Оратанія», подану його представником  Вознюком О. Г., на рішення                                         Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада                             2019 року - повернуто особі, яка її подала.    
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційну скаргу подано та підписано особою, яка не надала суду належні документи наявності повноважень на підписання апеляційної скарги та звернення з нею до суду від імені та в інтересах позивача, що є підставою для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала відповідно до положення пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У вересні 2020 року ТОВ «Оратанія» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали апеляційної скарги містять копію ордеру засвідчену у визначеному законом порядку, а саме у відповідності до пункту 9 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», вона є належним документом, що підтверджує право особи, яка підписала апеляційну скаргу, на вчинення такої процесуальної дії. При цьому підписання та/або подання апеляційної скарги є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва.
Необхідність подання оригіналу ордеру адвоката на підтвердження своїх повноважень не відповідає нормам чинного законодавства України, на які посилається суд апеляційної інстанції, не містить формулювання щодо надання суду саме оригіналів документів, що посвідчують повноваження представника сторони у суді.  
Дії суду апеляційної інстанції порушують також і норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме статті 6 Конвенції, оскільки безпідставне повернення апеляційної скарги порушує право позивача на справедливий суд та доступ до правосуддя.
Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2020 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із                       Києво-Святошинського районного суду Київської області.
03 грудня 2020 року справа № 369/11029/17 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 17 червня 2010 року між ТОВ «Оратанія» та ОСОБА_1 укладено договір позики.
У пункті 1 договору вказано, що товариство позичає в ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 961 223 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання договору становить 121 520 доларів США, на строк 6 місяців, а саме до 18 грудня 2010 року без нарахування відсотків.
Договором позики сторонами погоджений також графік погашення позики.
17 червня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Оратанія» було укладено договір позики, відповідно до умов пункту 1 якого ТОВ «Оратанія» позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 961 223 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання цього договору становить 121 520 доларів США.
Відповідно до умов пункту 3 договору позики на виконання зобов`язань по даному договору, сторони зобов`язались укласти договір іпотеки нерухомого майна, а саме  3/5 частини нежитлових приміщень, що складаються із підсобного приміщення               15 площею 7,6 кв. м, підсобного приміщення 16 площею 10,1 кв. м, кухні 17 площею              8,2 кв. м, святкового залу 18 площею 156,9 кв. м, тамбура 19 площею 5,4 кв. м, туалету 20 площею 5,6 кв. м, туалету 27 площею 1,2 кв. м, туалету 28 площею 1,2 кв. м, в загальному 196,2 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності від 23 серпня 2001 року.
17 червня 2010 року ОСОБА_1 та ТОВ «Оратанія» уклали договір іпотеки, відповідно до умов пункту 1 якого цей договір забезпечує виконання ТОВ «Оратанія» зобов`язання, що випливають із укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем договору позики, за умовами якого іпотекодавець зобов`язаний повернути іпотекодержателю позичені кошти в сумі 961 223 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання цього договору становить 121 520 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 18 грудня 2010 року без нарахування відсотків за користування позиченими коштами, а також інші витрати на здійснення забезпеченої заставою вимогами.
Відповідно до умов пункту 2 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: 3/5 частини нежитлових приміщень, що складаються із підсобного приміщення 15 площею 7,6 кв. м, підсобного приміщення 16 площею 10,1 кв. м, кухні 17 площею                       8.2 кв. м, святкового залу 18 площею 156,9 кв. м, тамбура 19 площею 5,4 кв. м, туалету 20 площею 5,6 кв. м, туалету 27 площею 1,2 кв. м, туалету 28 площею 1,2 кв. м, в загальному 196,2 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності від 23 серпня 2001 року. 
Згідно вимог пункту 8.12 договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадку невиконання основного зобов`язання, задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, визначений цим договором та чинним законодавством України.
Відповідно до умов пункту 10.4 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на вибір іпотекодержателя на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
Судом встановлено, що договором іпотеки від 17 червня 2010 року було передбачено можливість звернення стягнення на майно відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
У зв`язку з невиконанням ТОВ «Оратанія» своїх зобов`язань за договором позики             від 17 червня 2010 року, ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області із заявою про реєстрацію за нею права власності на предмет іпотеки.
21 березня 2013 року на адресу ТОВ «Оратанія» направлено вимогу про повернення грошових коштів за договором позики від 17 червня 2010 року. При цьому у вимозі містилось застереження про звернення стягнення на майно шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки.
Дане повідомлення отримано ТОВ «Оратанія» 02 квітня 2013 року, що підтверджується відповідним зворотнім повідомленням.
05 червня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до реєстраційної служби                             Києво-Святошинського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Київській області із заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 05 липня 2013 року за № 3582467 зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію, прийнятої 05 липня 2013 року за реєстраційним номером 433592, з підстав відсутності у повному обсязі документів, визначених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої постановою КМУ від 22 червня 2011 року, а саме звіту про оцінку майна.
Після подачі ОСОБА_1 звіту про оцінку майна було відновлено розгляд заяви.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 13 липня 2013 року за № 3939867 прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки: 3/5 частини нежитлових приміщень, що складаються із підсобного приміщення 15 площею 7,6 кв. м, підсобного приміщення 16 площею                   10,1 кв. м, кухні 17 площею 8,2 кв. м, святкового залу 18 площею 156,9 кв. м, тамбура 19 площею 5,4 кв. м, туалету 20 площею 5,6 кв. м, туалету 27 площею 1,2 кв. м, туалету 28 площею 1,2 кв. м, в загальному 196,2 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частини перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Частиною першою статті 60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно з частиною четвертою статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
За приписами статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.
Згідно з пунктом 14 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України                        від 17 грудня 2012 року №  36, ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.
Закон № 5076-VI не містить вказівки на класифікаційну ознаку документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, зокрема, за стадіями їх створення, а саме: оригінал або копію, тому можна зробити висновок, що повноваження адвоката як представника сторони можуть бути підтверджені як оригіналом ордера або довіреністю (оригіналом) цієї сторони, що посвідчує такі повноваження, або їх копією, засвідченою у визначеному законом порядку, зокрема, особою, яка має повноваження на засвідчення копії.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI адвокат має право, зокрема, посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів.
У рішенні Національної асоціації адвокатів України від 04 серпня 2017 року № 162 вказано на те, що відмітка про посвідчення копії ордера на надання правової допомоги має складатися зі слів «Згідно з оригіналом», особистого підпису адвоката (або керівника адвокатського об`єднання/адвокатського бюро, у випадку якщо ордер видається адвокатським об`єднанням/адвокатським бюро), який засвідчує копію, його ініціалів та прізвища, а також дати засвідчення копії.
Як встановлено апеляційним судом та підтверджується матеріалами справи, на підтвердження повноважень на представництво ТОВ «Оратанія» до апеляційної скарги адвокатом Вознюком О. Г. надано: копію ордера серії АА № 132756 від 15 листопада 2016 року, який засвідчений самим адвокатом у встановленому порядку. Так, копія ордера містила відмітки про її посвідчення, а саме: «згідно з оригіналом», особистий підпис адвоката, який засвідчив копію, його ініціали та прізвище, а також дату засвідчення копії.
З огляду на те, що представник позивача - адвокат Вознюк О. Г. веде судову справу  від імені ТОВ «Оратанія», він як адвокат має право посвідчувати копії документів у справах, зокрема і копії ордера, який є належним документом, що підтверджує повноваження на представництво особи, зокрема, на вчинення такої процесуальної дії, як подання та підписання апеляційної скарги від імені товариства. 
Суд апеляційної інстанції цього не врахував і дійшов помилкового висновку про подання та підписання апеляційної скарги особою, яка не має такого права, а відтак і про наявність підстав для повернення цієї скарги на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 липня 2020 року у справі №  320/5420/18  (провадження                                      № 11-706апп19).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладене, позивачем з додержанням норм цивільного процесуального законодавства подано апеляційну скаргу та надано документи на підтвердження повноважень адвоката, тому апеляційний суд на порушення вищенаведених норм процесуального права дійшов помилкового висновку про повернення апеляційної скарги.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Оскільки порушення апеляційним судом норм процесуального права призвело до ухвалення незаконного судового рішення, оскаржувана ухвала апеляційного суду відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оратанія» задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
ГоловуючийВ. С. Висоцька    Судді:А. І. Грушицький     І. В. Литвиненко    Є. В. Петров   І. М. Фаловська