Постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 638/3097/20
провадження № 51-5393км20
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 березня                  2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року (справа № 638/3097/20), за якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ухвалою від 5 березня               2020 року відмовив ОСОБА_6 у задоволенні його скарги, у якій він просив зобов`язати Шевченківський відділ поліції ГУ НП в Харківській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від                    23 січня 220 року про скоєння злочину та розпочати досудове розслідування щодо начальника ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області ОСОБА_7 .
 
Харківський апеляційний суд ухвалою від 31 серпня 2020 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 березня 2020 року.
 
Вимоги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати зазначені рішення шляхом їх зміни або прийняття нового рішення. Стверджує, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за його скаргою на ухвалу, яка не передбачена Кримінальним процесуальним кодексом України (далі ? КПК), обмежив йому доступ до правосуддя. Також, на його думку, оскаржувані рішення є бездоказовими та незаконними. Обґрунтовуючи свої вимоги, скаржник зазначає, що нормами Конституції України визначено його право на оскарження ухвали слідчого судді, що  підтверджено і Рішенням Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року                    № 4-р(ІІ)/2020,  яким визнано неконституційним положення ч. 3 ст. 307 КПК.
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Прокурор у судовому засіданні висловився проти скасування рішень судів.
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді та доводи прокурора, перевіривши матеріали провадження і викладені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
 
Що стосується ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від                           5 березня 2020 року то скарга не підлягає задоволенню  оскільки згідно з ч. 4 ст. 424 КПК ухвали слідчих суддів оскарженню в касаційному порядку не підлягають.
 
В частині оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження суд виходить з наступного.
 
Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. 
 
Частиною 3 ст. 9 КПК встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу. 
 
Виникнення, зміна або припинення кримінально-процесуальних відносин завжди пов`язані з конкретним юридичним фактом, який тягне за собою юридичні наслідки. 
 
Згідно з положеннями ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
 
За статтею 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
 
Аналогічне положення міститься у ст. 91 Закону України від 13 липня 2017 року                       № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України». Крім цього, згідно зі ст. 97 зазначеного Закону Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.
 
Враховуючи наведені положення частин 1, 3 ст. 9 КПК і статтей 151-2, 152 Конституції України, ухвалення Конституційним Судом України рішення, яким закони, інші акти або їх окремі положення, визнаються неконституційними, є юридичним фактом, що слугує підставою для виникнення, зміни або припинення кримінально-процесуального правовідношення. 
 
Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 150 Конституції України, а також     ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення цього Суду мають пряму дію.
 
17 червня 2020 року Конституційний Суд України ухвалив Рішення № 4-р(II)/2020  у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ч. 3 ст. 307,                ч. 3 ст. 309 КПК, відповідно до якого визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч. 3 ст. 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення. 
 
Тобто вказане положення ч. 3 ст. 307 КПК втратило чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
 
Із матеріалів провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 вбачається, що слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ухвалою від 5 березня               2020 року відмовив у задоволенні його скарги на бездіяльність слідчого Шевченківського відділу поліції ГУ НП у Харківській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, зобов`язання внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
 
Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, скаржник 20 липня 2020 року подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати це судове рішення та постановити нову ухвалу про задоволення вимог скарги.
 
Тобто перед апеляційним судом ставилось питання про перевірку ухвали слідчого судді, яка була постановлена до ухвалення Конституційним Судом України зазначеного вище Рішення і відповідно до редакції ч. 3 ст. 307 КПК, що діяла на момент постановлення ухвали, не підлягала оскарженню в апеляційному порядку.
 
Статтею 399 КПК регламентовано дії судді-доповідача в процесі вирішення питання про прийняття апеляційної скарги судом апеляційної інстанції та зазначено підстави залишення ним апеляційної скарги без руху, її повернення або відмови у відкритті провадження, тобто у випадках недодержання особою вимог, передбачених ст. 396 КПК.
 
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. 
 
Положеннями ч. 4 ст. 399 КПК  визначено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
 
Статтею 5 КПКрегламентовано, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
 
На думку колегії суддів, для вирішення питання про наявність у певної особи у кожному конкретному випадку права апеляційного оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року №  4-р(ІІ)/2020 визначальними є межі строку апеляційного оскарження такої ухвали. 
 
Тобто у цьому випадку слід з`ясувати, чи припадають межі строку апеляційного оскарження такої ухвали на час ухвалення та набрання чинності зазначеним Рішенням Конституційного Суду України, чи строк апеляційного оскарження закінчується ще до дня ухвалення цього Рішення.
 
Як вбачається із матеріалів провадження, 20 липня 2020 року, тобто поза межами строку апеляційного оскарження, ОСОБА_6 , посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020, подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду                                      м. Харковавід 5 березня 2020 року.
 
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харковавід 5 березня 2020 року слід відмовити.
 
За таких обставин ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 березня                  2020 року про відмову у задоволенні скарги та ухвалу Харківського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження слід залишити без зміни, а касаційну скаргуОСОБА_6 – без задоволення.
 
Наведене узгоджується з висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року у справі               № 51-453кмо20  (справа № 133/3337/19), відповідно до якого оскарженню в апеляційному порядку підлягають ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, які постановлені після визнання неконституційними положень ч. 3 ст. 307 КПК, тобто з 17 червня 2020 року. 
 
Якщо така ухвала слідчого судді постановлена до 17 червня 2020 року і на час ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 17  червня 2020 року №  4-р(ІІ)/2020 та набрання ним чинності ще не закінчився встановлений у п. 3 ч. 2 та ч. 3 ст. 395 КПК строк апеляційного оскарження певною особою ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, то в такої особи виникає право апеляційного оскарження вказаної ухвали слідчого судді.
 
Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 438, 439, 441, 442 КПК, Суд
 
ухвалив:
 
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 березня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року (справа № 638/3097/20) залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_6 – без задоволення.
 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                                   ОСОБА_2                             ОСОБА_3