Дата документу 05.03.2021 Справа № 316/2957/20

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 316/2957/20	Головуючий у 1-й інстанції Бульба О.М.	
Пр. № 22-ц/807/524/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2021 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 05 листопада 2020 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі – Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-4), (яку в подальшому уточнив (а.с. 60-64), та в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 09.08.2011 року станом на 31.07.2020 року у розмірі 131199 грн., яка складається з: 6574,49 грн. - заборгованості за кредитом, 124624,62 грн. – заборгованості за процентами за користування кредитом, від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 2102,00 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Бульба О.М. (а.с. 53).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 56) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.
Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 05 листопада 2020 року (а.с. 80-83) в задоволенні позову Банку у цій справі відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 88-95) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі;судові витрати покласти на відповідача.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 106).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 16 грудня 2020 року (а.с. 107).
Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 112).
Відповідач не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови. 
В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 83, 89, 95, 131, 141, 223, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, враховував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 та виходив із такого.
Із сукупності даних, зазначених у таких документах як: розрахунків заборгованості (а.с.5-9, 65-71зворот), довідки про надання кредитної картки (а.с.9), довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.10), Виписки за договором б/н станом на 04.08.2020 (а.с.45-49) судом першої інстанції встановлено, що Банком позивача саме 03.10.2012 р. було відкрито картковий рахунок: НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 по якому саме 03.10.2012 р. встановлено кредитний ліміт у 3000,00 грн. (а.с.49) та за яким видано кредитну картку терміном дії 03/16, та починаючи з 03.10.2012 р. вбачається здійснення фінансових операцій із купівлі товарів, зняття грошових коштів з рахунку та поповнення рахунку.
Наявності доказів, з яких би прослідковувалось отримання відповідачем 09.08.2011 р. грошових коштів позивача та користування ними у період до 03.10.2012 р., судом не встановлено.
Отже, зазначені документи підтверджують існування припущень наявності грошових зобов`язань у ОСОБА_2 перед позивачем, які виникли саме 03.10.2012 р., а ні 09.08.2011 р., як на цьому у змісті позову наполягає позивач та у своїх вимогах просить про стягнення заборгованості саме за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 09.08.2011 р. (а.с.63зворот). Разом з цим, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України припущення судом першої інстанції до уваги не беруться, а фінансові зобов`язання, в разі їх наявності, які виникли між позивачем та відповідачем 03.10.2012 р. не є предметом даного позову та не заявляються позивачем до стягнення з відповідача.
Долучення представником позивача копії паспорта на ім`я ОСОБА_2 (а.с.38-38 зворот) суд першої інстанції вважав безпідставним, оскільки ця копія не містить будь-яких даних, з яких можливо було встановити наявність фінансових відносини зобов`язального характеру між відповідачем та позивачем, у тому числі і кредитних про які зазначає позивач, які виникли 09.08.2011 р., крім того, датою засвідчення копії оригіналу значиться 11.10.2013 р..
Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при розгляді справ застосовує, як джерело права, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини.
Європейський Суд з прав людини у п.43 рішення від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України», п.53 рішення від 20.09.2012 р. у справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою. Тобто, розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей.
Відповідно до ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками справи і витребуваних судом, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до положень ст.83 ЦПК України, сторони повинні надати суду докази.
Підстав звільнення від доказування (ст.82 ЦПК України) - судом першої інстанції не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що за підстав якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача та наявних у суду матеріалів та доказів у їх сукупності, за встановлених вище обставин, норм матеріального та процесуального права, відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 09.08.2011 р. у розмірі 131199,11 грн. станом на 31.07.2020 р.
Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.
Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи має місце у цій частині неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального прав, рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч.6 ЦПК України.
Так, апеляційним судом встановлено, що вищезазначений кредитний договір сторін – Банку та ОСОБА_1 № б/н від 09.08.2011 року є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) і складається не лише з анкети – заяви відповідача від 09.08.2011 року (а.с. 11), Тарифів (а.с. 12), Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 13-37), а також заяви ОСОБА_1 від 09.08.2011 року з особистим підписом про ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг ПРИВАТБАНК кредитна карта «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 96 – яка була додана Банком до його апеляційної скарги, та яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного розгляду цієї справи в межах доводів апеляційної скарги Банку на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України), з якими відповідач погодилась у повному обсязі та які у тому числі містять розмір, ставки, умови та порядок нарахування Банком позичальнику відсотків тощо.
За таких обставин, суд має виходити з презумпції правомірності правочину – вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України).
Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В силу умов вищезазначеного кредитного договору Банк мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт за рішенням Банку, на що відповідач дала згоду, підписавши вищезазначені заяви (а.с. 11, 96).
Найменування Банку з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно із рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 (Статут, копія а.с. 43-44).
Встановлено, що відповідач користувалась вищезазначеним кредитом, наданим Банком, але належним чином не виконувала своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачувала нараховані їй Банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед Банком (а.с.5-8, 65-71) та випискою по рахунку відповідача (а.с.45- 49), наданими Банком ще суду першої інстанції у цій справі, які при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи є належними допустимими доказами.
Відповідачем не спростовано факту отримання грошових коштів від Банку за вищезазначеним кредитним договором у цій справі.
Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в результаті порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору б/н від 09.08.2011 року, Банк мав право на нарахування відповідачу у цій справі заборгованості за кредитним договором станом на 31.03.2016 року у розмірі 43413,98 грн., яка складається: з 6574,49 грн. – заборгованості за кредитом (4717,06 грн. поточної заборгованості за кредитом + 1857,43 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту а.с. 6 зворот) – 32122,43 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом по 31.03.2016 року, враховуючи строк дії вищезазначеного договору сторін, який відповідає строку дії картки – до 03/16 – довідка Банку а.с. 9).
Відповідач у суді першої інстанції у цій справі про застосування строку позовної давності не заявляла, тому питання про його застосування у цій справі апеляційним судом до будь-якої заборгованості відповідача за договором не могло вирішуватись і не вирішувалась в силу вимог ст. 267 ЦК України.
Разом із тим, не ґрунтуються на законі вимоги Банку про стягнення з відповідача у цій справі за вищезазначеним кредитним договором відсотків після 31.03.2016 року, тобто після дати закінчення строку дії вищезазначеного договору сторін, який відповідає строку дії картки, і до станом на 31.07.2020 року (в межах позовних вимог Банку у цій справі, а.с. 63 зворот), тому у задоволенні цих вимог Банку у цій справі слід відмовити за безпідставністю їх нарахування, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який мають враховувати загальні суди в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.
За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 05 листопада 2020 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов Банку задовольнити частково, стягнути з до ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 09.08.2011 року станом на 31.03.2016 року у розмірі 43413,98 грн., яка складається: з 6574,49 грн. – заборгованості за кредитом (4717,06 грн. поточної заборгованості за кредитом + 1857,43 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту) – 32122,43 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом по 31.03.2016 року, в іншій частині позовних вимог слід відмовити.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги та позову Банку у цій справі лише частково при вищевикладених обставинах, останній має право на стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1738,90 грн. (розрахунок: 2102,00 грн. судового збору за першу інстанцію (а.с. 1) + судовий збір, сплачений Банком за подачу апеляційної скарги до апеляційного суду 3153,00 грн. (а.с. 87) = 5255,00 грн. * сума задоволених позовних вимог 43413,98 грн., / сума заявлених позовних вимог 131199,11 грн.
Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 05 листопада 2020 року у цій справі скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Стягнути з до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 09.08.2011 року станом на 31.03.2016 року у розмірі 43413,98 грн., яка складається: з 6574,49 грн. – заборгованості за кредитом (4717,06 грн. поточної заборгованості за кредитом + 1857,43 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту) – 32122,43 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом по 31.03.2016 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у 1738,90 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 05.03.2021 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.