ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

11 лютого 2021 року

м. Чернівці

справа № 720/104/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого        Кулянда М. І. 

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Паучек І.І.,
учасники справи:
позивач Орган опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області,
відповідач ОСОБА_1 ,
апеляційна скарга Органу опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2020 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Павлінчук С.С.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2020 року Орган опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей: не працює, зловживає спиртними напоями, діти отримували неповноцінне харчування, санітарно-гігієнічні умови проживання сім`ї незадовільні.
Згідно з рішенням служби у справах дітей Новселицької районної державної адміністрації №78 від 21 листопада 2019 діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 взяті на облік служби у справах дітей Новоселицької районної державної адміністрації як діти, які опинилися в складних життєвих обставинах, у зв`язку із невиконанням батьківських обов`язків відносно них.
09 січня 2020 року виконавчим комітетом Магальської сільської ради Новоселицького районну Чернівецької області вирішено відібрати дітей у  ОСОБА_1 .
Просили суд позбавити   ОСОБА_1  батьківських прав щодо малолітніх:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2020 року в задоволенні позову Органу опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відмовлено.
Покладено на Орган опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_1  батьківських обов`язків. 
Суд виходив з того, що позивачем не доведено факт злісного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своїх малолітніх дітей. В матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_4 не виконує своїх батьківських обов`язків без поважних причин. Судом також не встановлено винної поведінки останньої щодо ухилення від виховання дітей і свідомого нехтування нею своїми обов`язками.
Судом було враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що до відповідачки вживалися профілактичні заходи чи попередження щодо необхідності змінити свою поведінку по відношенню до виховання дітей.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі Орган опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Суд першої інстанції критично оцінив рішення Органу опіки і піклування Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області №2 від 20 січня 2020 року, вважаючи його необ`єктивним, у зв`язку з відсутністю на комісії батьків та дітей. Однак, суд не звернув увагу, що вказане рішення приймалось на підставі зібраних службою у справах дітей документів: характеристик на батьків, актів обстежень умов проживання сім`ї, актів оцінки рівня безпеки дітей.
Крім того, суд при ухваленні рішення не взяв до уваги що до ОСОБА_1 застосовувались заходи впливу у вигляді попередження з боку органів поліції, притягнення останньої до адміністративної відповідальності, попередження з боку органів місцевого самоврядування.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з рішенням органу опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації №2 від 20 січня 2020 року вирішено за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
З акту обстеження умов проживання від 15 січня 2020 року встановлено, що відповідач бажає повернути дітей, зробила прибирання в будинку. Факт того, що відповідач бажає повернути дітей підтверджується відповіддю на запит КНП «Новоселицька районна лікарня» №517 від 14 квітня 2020 року, з якої встановлено, що ОСОБА_1 приходила до дітей майже щовечора та залишалася з ними на ніч. Такий же факт підтверджується листом №180 від 16 квітня 2020 року обласного КНП «Чернівецький обласний спеціалізований будинок дитини» №180 №16 квітня 2020 року.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського Суду з прав людини (далі-Європейський Суд) у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) § 47, рішення у справі «Хант проти України» (Hunt v.Ukraine), § 49).
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами необхідно з однієї сторони розглянути правомірність втручання у право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а з іншого - дослідити питання щодо забезпечення прав малолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Виходячи з тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Разом з тим, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.
Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц та від 17 липня 2019 року у справі № 642/2754/17.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до частини 5 статті 167 СК України якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.
Відповідно до пунктів 15,18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 19 листопада 2019 року у справі № 564/2594/18-ц та від 12 березня 2020 року у справі № 722/1128/18-ц.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. 
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 89, 263-264 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області про позбавлення батьківських прав з покладенням на орган опіки та піклування контролю за виконанням ОСОБА_6 батьківських обов`язків.
Суд першої інстанції дав правильну оцінку рішенню Органу опіки та піклування виконавчого комітету Новоселицької районної державної адміністрації щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим.     
Відповідно до частини 5 статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно частини 6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
У вказаному висновку не наведено належних підстав та достатньо аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси неповнолітніх та не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини.
Наявність актів обстеження сім`ї, на які орган опіки та піклування посилався та в яких зазначається про незадовільні умови проживання сім`ї відповідача та не відповідність їх санітарним нормам, не можуть бути належним обґрунтуванням наявності підстав для прийняття органом опіки та піклування рішення щодо доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей.
Також суд першої інстанції правильно вказав у своєму рішенні про те, що позивач не надав доказів на підтвердження повідомлення відповідача про розгляд питань щодо виконання нею батьківських обов`язків та про прийняті рішення, які лягли в основу висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.
Оскільки вказаний висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, такий не мотивований висновок органу опіки та піклування не може бути покладений в основу судового рішення про позбавлення батьківських прав.
Окрім того, висновок органу опіки та піклування, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітніх дітей, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).
Також позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про аморальний спосіб життя відповідача, зловживання нею алкогольними напоями та  вчинення останньою насильства по відношенню до її дітей.
За результатом проведених перевірок щодо виконання відповідачем її батьківських обов`язків щодо дітей, ознак, які б вказували на жорстоке поводження відповідача з дітьми або ж на наслідки будь з яких видів насильств судом не встановлено. 
Відповідно до пункту 20 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі таких, що можуть загрожувати їх життю та здоров`ю» № 800 від 3 жовтня 2018 року  організація допомоги дітям, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітям, які постраждали від жорстокого поводження або життю чи здоров`ю яких загрожує небезпека, соціальними закладами передбачає надання дітям і їх сім`ям (у разі наявності) соціальних послуг, визначених за результатами оцінки потреб дитини та її сім`ї, у тому числі забезпечення їх соціального супроводу, послуг з кризового та екстреного втручання в ситуацію з метою негайного усунення або мінімізації її наслідків.
З урахуванням наведеного, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача, є обґрунтованим, оскільки позивач не довів та судами не встановлено наявності такого обов`язкового елементу, як вина матері в умисному ухиленні від виконання нею батьківського обов`язку, а тяжке матеріальне становище сім`ї є тією обставиною, яка свідчить про існування об`єктивних перешкод для реалізації відповідачем її батьківських обов`язків, що спричинило неналежне піклування про дітей. 
Доводи апелянта про те, що суд безпідставно не врахував висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, не є підставою для скасування законного й справедливого рішення суду, оскільки в силу частини шостої статті 19 СК України суд правомірно не погодився з таким висновком і в інтересах дітей вирішив спір.
Щодо доводів апелянта про те, що до  ОСОБА_1  застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів поліції, органів місцевого самоврядування, притягнення до адміністративної відповідальності, що підтверджується повідомленням Новоселицького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції від 30 грудня 2020 року, то вони  не можуть братись до уваги, оскільки вказані докази  не надавались  для дослідження в суд першої інстанції. 
Отже, доводи апеляційної скарги та наявні  в матеріалах справи  докази не спростовують  правильність висновків суду першої інстанції  та  не дають підстав вважати, що  судом  першої інстанції   ухвалено  рішення  з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області залишити без задоволення. 
Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складання повного тексту постанови - 15 лютого 2021 року.
Головуючий                                           М.І. Кулянда
Судді: О.О.Одинак 
Н.Ю.Половінкіна