УХВАЛА

25 лютого 2021 року 
м. Київ

Справа №  916/547/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І.М. (головуючий), Булгакової І.В., Малашенкової Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,          
представників учасників справи:
позивача (відповідача за зустрічним позовом) -  Сербуль О.Ю. (довіреність                          від 11.01.2021 №б/н)
відповідача (позивача за зустрічним позовом) -  не з`явився
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра»
на рішення Господарського суду Одеської області від 02.09.2020 та
постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.11.2020,
за позовом приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав»
до приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра»
про стягнення 15  562,40  грн,
та зустрічним позовом приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра»
до приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав»
про розірвання договору від 01.10.2018 №  ТЗ-113/11/18А,

ВСТАНОВИВ:
1. Приватна організація «Українська ліга авторських і суміжних прав» (далі - ПО «Українська ліга авторських і суміжних прав», Спілка) звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного Виробничо-торгового підприємства «Екстра» (далі - ПВТП «Екстра», позивач за зустрічним позовом) про стягнення 15 445,40 грн винагороди (роялті) за договором № Т3-113/11/18А від 01.11.2018 (далі - договір, спірний договір) та 3% річних у розмірі 117,00 грн.
2. Позовні вимоги з посиланням на приписи статей 526, 610, 612, 625 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України)  мотивовано неналежним виконанням ПВТП «Екстра» зобов`язань за договором щодо сплати суми щорічної винагороди за період з 27.10.2019 по 27.10.2020.
3. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.03.2020 відкрито провадження у справі № 916/547/20; прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.
4. 16.03.2020 ПВТП «Екстра» звернулось до суду із зустрічною позовною заявою до Спілки про розірвання договору з 08.01.2020. 
5. Зустрічні  позовні вимоги з посиланням на приписи статті 188 Господарського Кодексу України (далі - ГК України) мотивовано тим, що ним на виконання своїх зобов`язань за договором платіжним дорученням від 21.12.2018 сплачено Спілці щорічний платіж в сумі 12 871,20 грн за період з 01.11.2018 по 01.11.2019.  У жовтні 2019 року представником спілки шляхом електронного листування повідомлено ПВТП «Екстра» про необхідність переукладення існуючого договору у зв`язку зі зміною в законодавстві. В подальшому, 26.11.2019 Спілкою, шляхом електронного листування повідомлено ПВТП «Екстра» про нову ставку роялті, яка збільшилась більш ніж на 100%. У зв`язку із чим 03.12.2019 також засобами електронного зв`язку ПВТП «Екстра» повідомів Спілку, що дія попереднього договору (договору №ТЗ-113/11/18А)  не пролонгується, а можливість укладання нових договорів товариством розглядається. Окрім того, 10.12.2019 ПВТП «Екстра» було направлено відповідачу за зустрічним позовом додаткову угоду про припинення дії договору, вказане поштове відправлення було отримано Спілкою - 11.12.2019. Оскільки пропозиція про розірвання договору №ТЗ-113/11/18А була повністю проігнорована відповідачем, за твердженням ПВТП «Екстра» це є підставою розірвання договору в судовому порядку з 08.01.2020.
6. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.03.2020 прийнято зустрічну позовну заяву ПВТП "Екстра" до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі №916/547/20;  вирішено здійснювати розгляд справи №916/547/20 за правилами загального позовного провадження.
7. Рішенням Господарського суду Одеської області (суддя: Щавинська Ю.М.) від 02.09.2020 первісний позов ПО «Українська ліга авторських і суміжних прав» - залишено без розгляду. У задоволенні зустрічних позовних вимог ПВТП «Екстра» - відмовлено.
8. Постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.11.2020 (колегія суддів: Філінюк І.Г., Бєляновський В.В., Поліщук Л.В.) за результатами перегляду в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції  (в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог) рішення Господарського суду Одеської області від 02.09.2020 залишено без змін.
9. Рішення та постанову в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог про розірвання договору мотивовано тим, що умовами договору передбачено можливість надіслання стороною договору іншій стороні повідомлення про небажання продовжувати строк дії договору та повідомлення його припинення у термін з 01.10.2019 по 31.10.2019. Судом встановлено, що позивачем за зустрічним позовом на адресу відповідача за зустрічним позовом у зазначений період не було направлено повідомлення про припинення дії договору. В порядку передбаченому пунктом 6.2. договору, спірний договір продовжився на наступний рік. Оскільки, сторони у договорі не передбачили можливості розірвання договору в односторонньому порядку на вимогу зацікавленої сторони, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог ПВТП «Екстра».
10. Суд апеляційної інстанції також визнав необґрунтованими доводи ПВТП «Екстра» про зміну в організаційно правовій формі ПО «Українська ліга авторських і суміжних прав» з огляду на те, що вказані обставини можуть свідчити про наявність зміни істотних обставин, якими керувалися сторони при укладенні договору, проте позивачем за зустрічним позовом не було визначено правовими підставами позову ані положення статті 651 ЦК України, ані положення статті 652 ЦК України.
11. Не погоджуючись із судовими рішеннями попередніх інстанцій ПВТП «Екстра» 04.01.2021 (згідно з поштовою відміткою на конверті) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 02.09.2020 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.11.2020 в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, в цій частині прийняти нове рішення яким задовольнити зустрічні позовні вимоги ПВТП «Екстра» про розірвання договору з 08.01.2020.
12. Як на підставу касаційного оскарження ПВТП «Екстра» посилається на пункти 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
13. Зокрема, скаржник наголошує на тому, що судами попередніх інстанцій не враховано висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 та у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 06.02.2019 у справі №922/587/18, від 21.01.2019 у справі  № 902/794/17 відповідно до якого: «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».
14. Також ПВТП «Екстра» зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми статті 188 ГК України у подібних правовідносинах, а також висновку Верховного Суду щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог у разі не визначення позивачем підставою позову разом зі статтею 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України) статей 651,652 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
15. За твердженням позивача за зустрічним позовом, судами попередніх інстанцій встановлено підстави за якими ПВТП «Екстра» звернулось до суду з позовом про розірвання договору, зокрема: суттєве збільшення Спілкою суми винагороди (роялті) за договором; пропозиція Спілки розірвати договір та укласти його з іншими особами; припинення з квітня 2019 року ПВТП «Екстра» господарської діяльності на території закладів визначених у Додатку №1 до договору; втрата  ПО «Українська ліга авторських і суміжних прав» з квітня 2019 року статусу організації колективного управління, однак не здійснено правової  кваліфікації спірних відносин та відповідно не застосовано правові норми які підлягають застосуванню до них.
16. 09.02.2021 (згідно з поштовою відміткою на конверті) ПВТП «Екстра» подано Суду заперечення на заяву ПО «Українська ліга авторських і суміжних прав» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
17. Спілка у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.          Зокрема, у відзиві зазначено, що ПВТП «Екстра» звертаючись з касаційною скаргою не наведено висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та який не враховано судом апеляційної інстанції. Щодо підстав касаційного оскарження передбаченого  пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, Спілка вказує на безпідставність доводів скаржника, оскільки у касаційній скарзі не визначено які саме правовідносини є подібними до правовідносин сторін у даній справі. Також у відзиві на касаційну скаргу Спілкою заявлено про відшкодування судових витрат пов`язаних із переглядом рішення та постанови у суді касаційної інстанції.
18. 01.02.2021 ПО «Українська ліга авторських і суміжних прав» звернулось до Верховного Суду із заявою про розподіл судових витрат у справі у суді касаційної інстанції, зокрема, на надання професійної правничої допомоги, зазначивши розрахунок витрат у сумі 10 000,00 грн.
19. Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги) від 10.12.2020 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: Бенедисюка  І.М. (головуючий), Колос І.Б., Малашенкової Т.М.
20. Ухвалою Верховного Суду від 15.01.2021, зокрема, відкрито касаційне провадження зі справи № 916/547/20 за касаційною скаргою ПВТП «Екстра», призначено розгляд касаційної скарги в засіданні Касаційного господарського суду на 11.02.2021.
21. Відповідно до Витягу з протоколу передачі судової справи (касаційної скарги) від 09.02.2021 у зв`язку з перебуванням судді Колос І.Б. у відпустці, касаційну скаргу ПВТП «Екстра» зі справи №916/547/20 передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Бенедисюк І.М. (головуючий),                       Булгакова І.В., Малашенкова Т.М.
22. Ухвалою Верховного Суду від 11.02.2021 розгляд касаційної скарги ПВТП «Екстра» у справі №916/547/20 відкладено на 25.02.2021.
23. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України (у редакції, чинній з 08.02.2020) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;  2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
24. Дослідивши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі №916/547/20 на підставі пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України з огляду на таке.
25. Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.
26. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
27. Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.
28. При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
29. Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правової позиції, викладеної у мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 305/1180/15-ц (абзац 18), від 19.06.2018 у справі №922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11(абзац 20),  від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц (абзац 18).
30. Крім того, Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин визначається за їхніми елементами, зокрема суб`єктами, об`єктами та змістом (правами й обов`язками суб`єктів правовідносин) у конкретній справі.
31. За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що висновки судів попередніх інстанцій в цій справі прийняті без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 та у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 06.02.2019 №922/587/18, від 21.01.2019 № 902/794/17, оскільки у даній справі та у справах, на які посилається скаржник, суди дійшли відповідних висновків не у зв`язку з неоднаковим застосуванням норм права, а у зв`язку з наявністю різних обставин у вказаних справах, що формують зміст правовідносин, та їх різної оцінки судами у кожному конкретному випадку.
32. Позивачем за зустрічним позовом оскаржується рішення Господарського суду Одеської області від 02.09.20220 та постанова Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.11.2020  лише в частині зустрічних позовних вимог про розірвання договору.
33. Відтак, Верховним Судом здійснюється оцінка щодо застосування норм права лише в частині зустрічних позовних вимог: про розірвання договору в судовому порядку з 08.01.2020.
34. Як вбачається із матеріалів справи, причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для розірвання договору за рішенням суду.
35. Статтею 188 ГК України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.
36. Отже, якщо умовами договору або законом передбачено можливість зміни умов договору в односторонньому порядку, то сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.
37. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
38. Таким чином, принцип договірного регулювання правовідносин, утілений у чинному законодавстві, дозволяє сторонам договору на власний розсуд визначати свої взаємні права та обов`язки, у тому числі щодо односторонньої відмови від договору.
39. За змістом наведених положень закону одностороння відмова від договору є юридичним фактом, який зумовлює його розірвання, отже є правочином, який має юридичні наслідки у вигляді припинення господарських правовідносин. Розірвання господарського договору може здійснюватися за згодою сторін і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак, окремі види договорів допускають можливість одностороннього розірвання договору. Крім того, право сторони на одностороннє розірвання договору може бути встановлене законом або безпосередньо у договорі.
40. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (частина четвертої статті 188 ГК України).
41. Частинами першою та другою статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
42. Так, у кожному випадку особа, яка бажає відмовитись від договору у односторонньому порядку на тій чи іншій підставі має довести фактичну наявність визначених у обраній підставі обставин для такої односторонньої відмови. З огляду на викладене, судам необхідно в кожному конкретному випадку, виходити з встановлених обставин справи, досліджувати підстави, які стали підґрунтям для односторонньої відмови від договору, та обґрунтованість таких підстав з огляду на встановлені обставини справи.
43. Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись з позовом про розірвання договору ПВТП «Екстра»  як на підставу позову послалось на те, що у жовтні 2019 року представником спілки, шляхом електронного листування, повідомлено товариство про необхідність переукладення існуючого договору у зв`язку зі зміною в законодавстві. 26.11.2019 Спілкою, шляхом електронного листування повідомлено товариство про нову ставку роялті, яка збільшилась більш ніж на 100%, що суперечить положенням пункту 6.2 договору (збільшення розміру платежів на двадцять відсотків). 03.12.2019 засобами електронного листування ПВТП «Екстра» повідомило Спілку, що дія попереднього договору не пролонгується, а можливість укладання нових договорів розглядається. Також, 10.12.2019 ПВТП «Екстра» за допомогою кур`єрської доставки "Нова пошта" було направлено відповідачу за зустрічним позовом додаткову угоду про припинення дії договору. Поштове відправлення було отримано відповідачем за зустрічним позовом 11.12.2019. Враховуючи те, що пропозиція ПВТП «Екстра», зроблена в порядку, передбаченому статтею 188 ГК України, припинити договір відповідачем за зустрічним позовом була проігнорована, вказані обставини на думку позивача за зустрічним позовом є підставою для розірвання договору в судовому порядку з 08.01.2020. Момент розірвання договору, позивач за зустрічним позовом пов`язує зі спливом двадцятиденного терміну з дня отримання повідомлення про припинення строку дії договору.
44. Судами попередніх інстанцій встановлено, що  правовідносини між сторонами врегульовано договором від 01.11.2018 № Т3-113/11/18А (далі - договір), за умовами якого відсутні положення для односторонньої відмови від нього. В свою чергу договір має умову про відмову від пролонгації договору, яка застосовується при наступній, а не попередній пролонгації. Згідно з умовами договору, повідомлення через електронну пошту є неналежним повідомленням, оскільки такі повідомлення не контролює виконавчий орган організації, а прийняття чи відхилення пропозицій звичайним менеджером не тягне за собою жодних юридичних наслідків. Так, за умовами договору, повідомлення про непролонгацію договору має бути надіслано цінним листом з 01 жовтня будь-якого року по 01 листопада цього ж року.
46. За результатами розгляду поданих у справі доказів, суди встановили, що повідомлення ПВТП «Екстра» зроблено 03.12.2019, не належним способом припинення дії договору та дійшли висновку, що договір є таким, що продовжений на наступний рік.
47. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили із того, що можливість надсилання повідомлення про припинення дії поточного договору після моменту його продовження умовами договору не передбачено, як і не встановлено можливості розірвання його в односторонньому порядку, шляхом надіслання відповідної вимоги про розірвання такого договору. Виходячи із принципу свободи договору, яким сторони чітко встановили порядок пролонгації договору, а також не передбачили можливості розірвання договору в односторонньому порядку на вимогу зацікавленої сторони, суди дійшли висновку про відмову у задоволенні вимог ПВТП «Екстра» про розірвання договору.
48. Так, зміст касаційної скарги свідчить, що позивач за зустрічним позовом вказує на неврахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема: «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».
49. Проаналізувавши висновки, що викладені у постановах Верховного Суду, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції вважає, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у цій справі.
50. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 навела висновок про те, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц).
51. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Вказані висновки також містять постанови Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 06.02.2019 №922/587/18, від 21.01.2019 № 902/794/17 на неврахування яких, зокрема вказує скаржник.
52. Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
53. Господарський суд, відповідно до статті 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
54. Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.
55. При цьому, колегія суддів зазначає, що усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
56. Отже, враховуючи наведені вище норми, колегія суддів зазначає, що при вирішенні спору по суті, суди здійснюють оцінку доказів за своїм внутрішнім переконанням, в порядку частини другої статті 86 ГПК України, зокрема, з огляду на їх достатність/вірогідність і взаємний зв`язок у їх сукупності. При цьому, як правило, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними  у кожній справі.
57. Так, у зазначених скаржником справах, суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично  - доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, що виключає подібність спірних правовідносин.
58. За твердженням позивача за зустрічним позовом, судами попередніх інстанцій встановлено підстави за якими ПВТП «Екстра» звернулось до суду з позовом про розірвання договору, зокрема: суттєве збільшення Спілкою суми винагороди (роялті) за договором; пропозиція Спілки розірвати договір та укласти його з іншими особами; припинення з квітня 2019 року ПВТП «Екстра» господарської діяльності на території закладів визначених у Додатку №1 до договору; втрата  ПО «Українська ліга авторських і суміжних прав» з квітня 2019 року статусу організації колективного управління, однак не здійснено правової  кваліфікації спірних відносин та відповідно не застосовано правові норми які підлягають застосуванню до них.
59. Суд касаційної інстанції наголошує, що для прийняття судом рішення про зміну або розірвання договору відповідно до частини другої  статті 652 ЦК України у справі має бути встановлена наявність одночасно наступних умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
60. Таким чином, зміна договору за рішенням суду у зв`язку із істотною зміною обставин допускається лише у виняткових випадках та при наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір. і на позивача покладений обов`язок довести належними та допустимими доказами у справі наявність всіх цих чотирьох умов.
61. Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.11.2020 зі справи №910/10074/19 та у постановах Верховного Суду України від 27.02.2012 у справі №3-9гс12 та від 19.02.2014 у справі №6-167цс13.
62. Поряд з тим, матеріали справи та зміст судових рішень, свідчить про те, що жодної із зазначених скаржником обставин, судами попередніх інстанцій встановлено не було. 
63. Отже, аналіз висновків, зроблених у судових рішеннях у справі №916/547/20, у якій подано касаційну скаргу, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 та у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 06.02.2019 у справі №922/587/18, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, оскільки зазначені висновки є різними за своїм змістом та зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин. За результатами дослідження яких і  прийнято відповідні рішення, що в свою чергу, не дає підстав вважати правовідносини у цих справах подібними зі справою №916/547/20.
64. Окрім того, однією з підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
65. У касаційній скарзі ПВТП «Екстра»     послалося на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми статті 188 ГК України у подібних правовідносинах, а також висновку Верховного Суду щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог у разі не визначення позивачем підставою позову разом зі статтею 188 ГК України статей 651,652 ЦК України.
66. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, зокрема: «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору», отже суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції відповідно до висновків, викладених у постанові у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 та прийняв рішення відповідно до встановлених обставин справи.
67. Суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.
68. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
69. У справі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін «передбачено законом» передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін «передбачено законом» передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства. 
70. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. 
71. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. 
72. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом» зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі «Steel and others v. The United Kingdom»).
73. Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.
74. При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).
75. Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справах «Ейрі проти Ірландії», п.24, Series A № 32, та «Гарсія Манібардо проти Іспанії», заява № 38695/97, п.43, ECHR  2000-II).
76. У рішенні ЄСПЛ у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom», серія A, № 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі «Helmers v. Sweden», серія A, № 212-A, с.15, п.31).
77. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).  
79. За наведених обставин, згідно з пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ВТПТ «Екстра» на рішення господарського суду Одеської області від 02.09.2020 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.11.2020 зі справи                          № 916/547/20.
80. Щодо розподілу судових витрат колегія суддів зазначає таке.

81. Понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на ПВТП «Екстра», оскільки касаційне провадження у справі № 916/547/20 підлягає закриттю.

80. Також, 01.02.2021  у відзиві на касаційну скаргу Спілкою зроблено заяву про відшкодування судових витрат. 01.02.2021 Спілкою подано заяву про відшкодування судових витрат,  понесених  нею на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн, пов`язаних із переглядом рішення господарського суду Одеської області від 02.09.2020 та постанови Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.11.2020 у суді касаційної інстанції.

81. На виконання вимог абзацу третього частини восьмої статті 129 ГПК України, до заяви про розподіл судових витрат 01.02.2021 Спілкою подано докази понесені організацією у зв`язку із розглядом справи у суді касаційної інстанції.

82.           На обґрунтування поданої заяви про розподіл судових витрат відповідач за зустрічним позовом  подав копію акту приймання-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги, яка підлягає сплаті клієнтом від 29.01.2021 (Додаток №2 до договору №8.220-А про надання професійної правничої допомоги), Додаткову угоду №1 від 01.12.2020 до договору №8.220-А, платіжне доручення №905 від 29.01.2021.

83. Так, у матеріалах справи наявний договір від 12.02.2020 №8.220-А про надання професійної правничої допомоги, укладений між адвокатським об`єднанням «Інтелкрафтс» (далі - адвокатське об`єднання) та ПО «Українська ліга авторських і суміжних прав» (далі - клієнт). За умовами договору №8.220-Аадвокатське об`єднання зобов`язується надавати клієнту професійну правничу допомогу в обсязі і на умовах, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується прийняти і оплатити надану йому правову допомогу.

84.           Відповідно до пункту 1.2 договору №8.220-А професійна правнича допомога, що надається  за цим договором: підготовка позовної заяви та всіх необхідних документів, пов`язаних з розглядом справи, звернення до суду, представництво інтересів клієнта в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції у господарській справі за позовом клієнта до ПВТП «Екстра» про стягнення заборгованості за договором №ТЗ-113/11/18А.

85.           За умовами пункту 4.2 договору №8.220-А клієнт оплачує винагороду адвокатському об`єднанню у строки, погоджені сторонами, але не пізніше дати розгляду справи по суті на відповідній стадії судового розгляду. Оплата здійснюється у безготівковому порядку шляхом перерахування відповідної грошової суми на поточний рахунок адвокатського об`єднання.

86.           Згідно з пунктом 4.4 договору №8.220-А за результатами надання професійної правничої допомоги на кожній стадії  судового розгляду складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті зазначається, яка саме правнича допомога була надана та її вартість.

87.           Згідно пункту 5.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2020. Після закінчення його дії, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається поновленим до набрання рішенням суду законної сили.

88. Додатковою угодою №1 від 01.12.2020 до договору №8.220-А адвокатське об`єднання та клієнт погодили викласти: пункт 4.1.3 договору у такій редакції: «підготовка касаційної скарги (у разі необхідності), представництво інтересів клієнта та складання необхідних документів в суді касаційної інстанції - 10 000,00 грн (десять тисяч гривень), без ПДВ»; пункт 5.1 договору викладено у такій редакції: «Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2021року».

89. Згідно умов пункту 3 Додаткової угоди №1 до договору №8.220-А дана додаткова угода не змінює будь-яких інших положень договору.

90.           Як вбачається із матеріалів справи відзив Спілки на касаційну скаргу ПВТП «Екстра»  у справі №916/547/20 та письмові пояснення у справі підписано адвокатом Сербуль О.Ю. на підставі довіреності від 12.08.2020.

91.           Частиною третьою статті 126 ГПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат на учасника справи покладено обов`язок подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

92. На підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості                      Спілкою надано: акт приймання-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги, яка підлягає сплаті клієнтом від 29.01.2021 (Додаток №2 до договору №8.220-А про надання професійної правничої допомоги) та копію платіжного доручення №905 від 29.01.2021, що підтверджує оплату відповідачем за зустрічним позовом 10 000,00 грн оплати за професійну правничу допомогу, згідно договору №8.220-А від 12.02.2021.

93. Водночас, колегія суддів бере до уваги висновок, зазначений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 зі справи                         № 922/445/19. У абзаці другому та третьому пункту 6.5 цієї постанови зазначено, що згідно зі змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

94.           Відповідно до матеріалів справи представником відповідача за зустрічним позовом у Верховному Суді була адвокат Адвокатського об`єднання «Інтелкрафтс» -   Сербуль О.Ю., повноваження якої підтверджуються довіреністю від 11.01.2021 і свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 28.02.2008 №3228.

95. Також згідно з частиною 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

96. У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду                                    від 03.10.2019 зі справи № 922/445/19 та від 22.11.2019 зі справи № 910/906/18 викладено правову позицію відповідно до якої положення частини 5 статті 126 ГПК свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

97. 09.02.2021 ПВТП «Екстра» подано заперечення на заяву  ПО «Українська ліга авторських і суміжних прав» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у якому позивач за зустрічним позовом зазначає, що розмір витрат, про відшкодування яких просить відповідач за зустрічним позовом, є завищеним  та не відповідає критеріям співмірності, а тому просить Суд відмовити у задоволенні вказаної заяви. На думку ПВТП «Екстра» представники Спілки жодного разу не з`являлись до судових засідань у суді першої та апеляційної інстанції, а розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн є необґрунтованим та таким, що не відповідає критерію реальності таких витрат, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору та становитиме надмірний тягар для позивача за первісним позовом. Так, за твердженням ПВТП «Екстра» оцінка вартості послуг  адвокатів  Адвокатського об`єднання «Інтелкрафтс» є явно завищеною.

98. Колегія суддів зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

99. Така ж правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

100.           Колегія суддів, розглянувши доводи позивача викладені у запереченнях на заяву про  відшкодування витрат на професійну правничу допомогу дійшла висновку, що позивачем частково доведено надмірність понесених відповідачем за зустрічним позовом витрат на правову допомогу. Доводи позивача за зустрічним позовом щодо обсягу наданих послуг і реальним (дійсним) часом, затраченим адвокатом на надання відповідних послуг є частково обґрунтованими, з огляду на обсяг наданих адвокатських послуг та з урахуванням часу здійснення представництва у суді касаційної інстанції.

101. Таким чином, дослідивши заяву ПО «Українська ліга авторських і суміжних прав»  про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції, врахувавши доводи ВТПТ «Екстра», оцінивши надані відповідачем за зустрічним позовом докази, ступінь складності справи, підтверджену документально вартість робіт та акт виконаних робіт, сплату заявником суми витрат виконавцю (Адвокатському бюро «Інтелкрафтс»), Суд виходить із принципів диспозитивності та змагальності, та вважає, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн є неспівмірною, у зв`язку з чим заява про відшкодування таких витрат підлягає частковому задоволенню на суму 2 000,00 грн.

102.           За змістом частини четвертої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові, - на позивача.

103. Оскільки за результатом розгляду справи № 916/547/20 судом касаційної закрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПВТП «Екстра, Верховний Суд дійшов висновку, про покладення на скаржника витрат позивача (відповідача за зустрічним позовом) на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції в розмірі 2    000,00 грн.

Керуючись статтями 129, 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1.          Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра» на рішення господарського суду Одеської області від 02.09.2020 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.11.2020 зі справи № 916/547/20.

2.          Заяву приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» про відшкодування витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

3.          Стягнути з приватного виробничо-торгового підприємства «Екстра» на користь приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» 2 000 грн (дві тисячі) компенсації вартості витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з касаційним розглядом справи.

4.          Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Одеської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                    І. Булгакова

Суддя                                                                                                    Т. Малашенкова