Ухвала
іменем України 
1 березня 2021 року
м. Київ
Справа № 0417/1-250/2011
Провадження №51- 867 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –        ОСОБА_1 , 
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах заявниці ОСОБА_5 та заявниці ОСОБА_5 на ухвалу Самарського районного суду м.  Дніпропетровська від 12 червня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року щодо засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и в:
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2020  року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ч.  2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року вищевказану ухвалу місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 в інтересах заявниці ОСОБА_5 та заявниця ОСОБА_5 просять скасувати ухвалу Самарського районного суду м.  Дніпропетровська від 12 червня 2020 року й ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням судами норм процесуального права, неправильністю правової оцінки обставин, що перешкодили розглянути заяву ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про перегляд вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року.
Так, скаржники зазначають, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій є невмотивованими та необґрунтованими. В оскаржуваних ухвалах судами не надано жодної оцінки тій обставині, що з квартири свідка ОСОБА_8 місце скоєння злочину не проглядається. Після скасування ухвали Самарського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2019 року суд першої інстанції не проаналізував належним чином приписи ухвали апеляційного суду, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. У частині оцінки показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обов`язкові при новому розгляді вказівки суду апеляційної інстанції судами також не виконані, адже їх показання викладені у рішеннях завідомо недостовірно. Крім того, доводи заявників та апеляційної скарги щодо показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 по суті не розглянуто.
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до приписів ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2)  скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 3) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
При цьому в постанові колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2020 року (провадження № 51-3062км19) міститься висновок щодо застосування п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України, за яким належним засобом доказування штучного створення або підроблення доказів, завідомо неправдивих показань свідка, на яких ґрунтується вирок, в якості нововиявлених обставин, зважаючи на встановлення кримінальної відповідальності за зазначені діяння, слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти.
Окрім того, системне тлумачення положень статей 459, 462, 91 КПК України вказує на те, що нововиявленими обставинами є виявлені після завершення розгляду кримінального провадження в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій обставини, які мають такі ознаки:
1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення;
2) вони знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;
3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Водночас, суд першої інстанції, розглядаючи матеріали даного провадження, дійшов обґрунтованого висновку, що наведені скаржниками обставини неможливо визнати нововиявленими в розумінні вимог ст.  459 КПК України. 
На доводи заявників, які стосуються оцінки показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , котрі, на їх думку, викладено завідомо недостовірно в судовому рішенні, судом першої інстанції надано мотивовану відповідь, наведено докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначено підстави, з яких визнано їх необґрунтованими. 
Так, колегія суддів першої інстанції в ухвалі від 12 червня 2020 року, зокрема, зазначила, що відноситься критично до пояснень ОСОБА_12 про поганий зір його матері ОСОБА_8 , котра, на його думку, не могла бачити події, що відбувались біля трансформаторної будки, та не може розцінити їх, як такі, що доводять неправдивість показань свідка ОСОБА_8 , оскільки вони давалися під час телешоу особою, яка не була попереджена про відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань; у суду відсутні інші об`єктивні докази (медична документація, тощо), які б підтверджували факт наявності вад зору у свідка ОСОБА_8 та давали суду об`єктивні підстави сумніватися в правдивості показань зазначеного свідка. Крім того, свідок ОСОБА_13 під час телепередачі повідомив, що він сирота з 8 років, проживав весь час окремо від матері та приїхав лише 27 чи 28 числа до матері і дізнався про скоєне. 
До висновку журналістів телешоу « ОСОБА_14 як свідок» про ту обставину, що свідок ОСОБА_8 не могла бачити події, які відбувались біля трансформаторної будки, суд віднісся критично, оскільки вказаний висновок отриманий без додержання вимог КПК. Крім того, на час проведення журналістського розслідування свідок ОСОБА_8 була вже померлою і спростувати чи підтвердити ту обставину, з якого саме місця свідок могла бачити обставини, про які вона повідомила в суді, є неможливим.
Крім того, на доводи заявників з приводу того, що вони вважають однією з нововиявлених обставин показання свідка – колишнього слідчого ОСОБА_9 щодо допиту потерпілої, суд першої інстанції під час розгляду заяви за нововиявленими обставинами зазначив, що допитаний свідок ОСОБА_9 суду повідомив, що він також допитував свідка ОСОБА_8 , котра взагалі не вказувала про поганий зір, а надала послідовні та логічні свідчення. Сумніву, що саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скоїли злочин у нього не виникло і на сьогодні він впевнений в цьому.
Також суд першої інстанції вказав, що свідок ОСОБА_11 повідомила суду, що біля 6 години ранку вийшла з під`їзду та побачила як пробігає молодий чоловік в темному одязі та шапці з орнаментом, яку в подальшому їй надали на впізнання, через декілька хвилин побачила ще одного чоловіка, який також пробігав, але в другий бік. Чоловіків бачила чітко, оскільки в тому місці яскраво світили ліхтарі. Пройшовши далі, вона побачила, що біля трансформаторної будки лежала молода дівчина, за головою якої була пляшка пива, стояв запах алкоголю. Вона нахилилася до неї і запитала чи необхідна допомога, але остання щось незрозуміле промовила, в зв`язку із чим вона вирішила, що дівчина знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, тому і пішла далі. Про вбивство дівчини дізналася з новин місцевого каналу, в яких просили надати якусь інформацію. Невдовзі після події на роботу до чоловіка приходили працівники міліції, які питали, чи не знають свідків події того ранку. Вона розповіла чоловіку про побачене і той сказав, що необхідно допомогти правоохоронним органам. Після вказаних подій у їх сукупності вона звернулася до правоохоронних органів та повідомили все, що бачила. Також свідок зазначила, що зразу вона не мала уявлення, що було скоєно злочин, вважала, що дівчина була п`яною, тому ці дві події – лежачу біля будки дівчину та двох чоловіків, які бігли в різні сторони, вона одразу не пов`язала між собою.
У зв`язку з цим суд встановив, що посилання сторони захисту на ту обставину, що свідок ОСОБА_11 дала неправдиві відомості під час судового засідання, яке відбулося 19 травня 2020 року, зазначивши, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 бігли один за одним, що не відповідає матеріалам кримінального провадження, суд не бере до уваги та відноситься критично. Відповідно ж до протоколу судового засідання від 19 травня 2020 року та CD-R диску до нього (з 11:05:11 по 11:08:03) при дачі показань свідок ОСОБА_11 зазначила, що бачила: «...дівчину та двох чоловіків, які бігли в різні сторони…».
Також колегія суддів суду першої інстанції зазначила, що інші заявлені обставини не є нововиявленими в розумінні ч. 2 ст. 459 КПК України, а фактично є доводами на обґрунтування неправильної оцінки судом зібраних доказів та в цілому незаконності вироку суду.
До того ж, інші доводи заявників та адвоката-захисника ОСОБА_4 спрямовані на оскарження судового рішення, з яким вони не згодні та яке було досліджено судовими інстанціями при розгляді кримінального провадження по суті і в порядку оскарження, та не є підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами. При цьому за дослідженими матеріалами кримінального провадження суд встановив, що викладені заявниками інші факти були відомі суду першої інстанції під час розгляду справи по суті, про що свідчать численні заяви та клопотання захисників засуджених.
Зазначені обставини вже були предметом розгляду судів як першої, так і апеляційної та касаційної інстанцій, їх було в необхідних межах перевірено, досліджено та надано їм відповідну правову оцінку. І таким чином вони не можуть бути предметом дослідження під час розгляду питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги заявника ОСОБА_5 і захисника ОСОБА_4 та надав на них мотивовану відповідь, навів докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначив підстави, з яких визнав їх необґрунтованими. 
Зокрема, колегія суддів апеляційної інстанції підтвердила висновок суду першої інстанції про те, що заявник ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 не наводять таких обставин чи юридичних фактів, які на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати, оскільки учасники кримінального провадження не знали про них та, відповідно, не могли надати суду дані про них, та котрі могли б суттєво вплинути на вирішення кримінального провадження, а також тих, що об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала учать у справі, та про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення.
До того ж, як встановлено апеляційним судом, обставини, на які посилається заявник та захисник, спрямовані виключно на нове дослідження та оцінку доказів, які вже досліджувалися та оцінені судами різних інстанцій, що є неприпустимим з огляду на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та пункт 52 рішення ЄСПЛ «Рябих проти Росії», де йдеться про те, що правова визначеність передбачає повагу до принципу остаточності судових рішень. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного і зобов`язуючого судового рішення в цілях проведення повторного розгляду і винесення нового рішення по справі. Перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами не може розглядатися як замаскована апеляція і не може бути підставою для повторного розгляду кримінального провадження.
При цьому апеляційний суд наголосив, що суд першої інстанції, перевіривши доводи заявників, провівши належну перевірку обставин, викладених у заяві про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами, врахувавши відсутність будь-яких нововиявлених обставин та наведені вимоги закону, обґрунтовано дійшов висновку, що обставини, на які посилається заявники у своїй заяві, не є нововиявленими, а пов`язані із незгодою із самим вироком суду.
Також суд апеляційної інстанції вказав, що у заяві не зазначені конкретні нововиявлені обставини, які відповідно до положень кримінального процесуального закону можуть бути підставою для перегляду судового рішення, відсутнє обґрунтування заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами з посиланням на докази, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та яким чином ці обставини можуть вплинути на висновки суду.
З такими твердженнями погоджується й колегія суддів касаційної інстанції з огляду на висновок щодо застосування п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України, який міститься у постанові колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2020 року (провадження № 51-3062км19), у частині належності засобів доказування штучного створення або підроблення доказів, завідомо неправдивих показань свідка, на яких ґрунтується вирок, в якості нововиявлених обставин.
Будь-яких інших обставин, крім доказів у кримінальному провадженні, з оцінкою яких не погоджуються заявники, які б не були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і могли б визнаватися нововиявленими обставинами, заявниками не повідомлено.
На переконання колегії суддів касаційної інстанції, апеляційний суд, залишаючи ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2020 року без змін, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою заявників слід відмовити.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах заявниці ОСОБА_5 та заявниці ОСОБА_5 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року щодо засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                       ОСОБА_3