ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/893/21 Справа № 205/2583/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря - Солодової І.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –
ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2020 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №б/н від 19.07.2005 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 8 000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 22 березня 2018 року. 
Зазначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , і вважаються такими, що прийняли після його смерті спадщину, до складу якої входять і кредитні зобов`язання. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від спадщини, і не подали протягом шести місяців від дня відкриття спадщини відповідну заяву. 
Станом на 20.03.2018 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 8 747 грн. 00 коп., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту – 8 747,00 грн.
У зв`язку з вищевикладеним, просить стягнути зі спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за Договором № б/н від 19.07.2005 року у розмірі 8 747,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із таким рішенням суду, Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В своїй апеляційній скарзі апелянт посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права, а також, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Відповідачі своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористалися.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду – скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, з наступних підстав.
Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви ОСОБА_3 (позичальник) від 19.07.2005 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої останній виявляє бажання оформити на своє ім`я банківську карту (а.с.13). 
Встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 19.07.2005 року отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.
ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис позичальника у заяві.
Анкета-заява містить відомості щодо базової процентної ставки за кредитом, порядку погашення заборгованості за кредитом, однак відсутні умови щодо порядку нарахування та погашення заборгованості за простроченим кредитом. 
На підтвердження свого позову банком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 19.07.2005 року, згідно якого, станом на 24.09.2019 року банком нарахована заборгованість у розмірі 8 747,00 грн., що складається з 2 281,75 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6 465,25 грн — заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с. 12). Інші види заборгованості, станом на дату смерті позичальника, відповідно до вказаного розрахунку позивача - відсутні.
Встановлено, що позичальник ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 22 березня 2018 року. 
За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Разом з тим у анкеті-заяві позичальника відсутні умови щодо порядку нарахування та погашення заборгованості за простроченим тілом кредитом.
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо погашення заборгованості за простроченим кредитом, зокрема, саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. 
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату заборгованості у разі прострочення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідно також зауважити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - колегія приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 
Встановивши, що позичальник помер, у даній справі підлягає встановленню розмір заборгованості за вказаним вище кредитним договором станом до дня смерті позичальника. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, судом встановлено отримання позичальником, за життя, тіла кредиту в сумі 2 281, 75 грн, що також підтверджується розрахунком заборгованості. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна; позивач не довів належними доказами факт того, що відповідачі є спадкоємцями боржника.
Проте із указаними висновками суду у повному обсязі не можна погодитися з огляду на наступне.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч. 1 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч. 2 ст. 1281 ЦК України, в редакції, чинній на час спірних правовідносин). 
Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України, в редакції, чинній на час спірних правовідносин, кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. 
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. 
Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.
При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: 
чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;
коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, встановити дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц (№61-25487св18). 
Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , 13 липня 2018 року заведено спадкову справу № 1485/2018 за Претензією кредитора Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 04.06.2018 року за вих. № SAMDN03000002903436.
В суді першої інстанції було проведено огляд вказаної спадкової справи та встановлено, що інших заяв до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори від будь-яких осіб стосовно прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не надходило. Свідоцтва про право на спадщину вказаним органом нотаріату не видавалось.
Як вбачається з матеріалів справи, 04.06.2018 року вих. № SAMDN03000002903436 Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори з претензією про включення вимог кредитора в спадкову масу та повідомлення спадкоємців померлого про наявність заборгованості. Однак, листом нотаріальної контори від 26 липня 2018 року банку було повідомлено про те, що при звернені спадкоємців в нотаріальну контору їхні вимоги будуть доведені до відома, іншої інформації не мають права надати на підставі ст. 8 Закону України «Про нотаріат».
Отже, банк пред`явив свої вимоги до спадкоємців 04.06.2018 року, звернувшись до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 2 ст. 1281 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. 
Щодо спадкоємців померлого слід зазначити наступне.
Згідно копії паспорта ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 , виданого Ленінським РВ ДМ У УМВС України в Дніпропетровській області 25.06.2008 року, він був зареєстрований по АДРЕСА_1 з 22.03.199 року (а.с. 49). 
Також встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були зареєстровані за однією адресою зі спадкодавцем по АДРЕСА_1 з 22.03.1999 року, що підтверджується копією паспортів (а.с. 50,52). 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 10.01.1981 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , та проживала з ним за однією адресою по АДРЕСА_1 з 22.03.1999 року, відповідно до копії її паспорту (а.с. 50). 
Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
З урахуванням викладеного, дружина спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є належними відповідачами за даним позовом, оскільки прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що позивач не довів належними доказами факт того, що відповідачі є спадкоємцями боржника є передчасними.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, оскільки відповідно до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. 
Тобто, відсутність у матеріалах справи відомостей про вартість спадкового майна не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 18.09.2019 року у справі №640/6274/16-ц: доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки його відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого.
За змістом статті 1281 ЦК України, на час смерті позичальника, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника.
Проте за положеннями пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.
Таким чином, за змістом наведених норм закону кредитор боржника або повинен подати вимогу безпосередньо спадкоємцям, або звернутись до нотаріуса з вимогою, яку нотаріус доводить до відома спадкоємців, що прийняли спадщину, або виконавця заповіту.
Судом також встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , 13 липня 2018 року заведено спадкову справу № 1485/2018 за Претензією кредитора Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 04.06.2018 року за вих. № SAMDN03000002903436. Банком на адресу відповідачів надсилався лист-претензія щодо погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте вимоги банку виконані не були.
Таким чином, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про те, що обов`язковою умовою пред`явлення позову до спадкоємця є письмова вимога кредитора до спадкоємця про виконання обов`язку спадкодавця і лише в разі відмови, банк має право на задоволення вимог про стягнення заборгованості.
       З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідачі є спадкоємцями померлого, а також доказів прийняття такими учасниками справи спадщини та вартості спадкового майна, доказів надсилання саме відповідачам як спадкоємцям відповідної вимоги кредитора.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нової постанови, якою позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 685,25 грн., з кожного.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” – задовольнити частково.
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2020 року – скасувати.
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  на користь Акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 липня 2005 року в розмірі  2281 грн. 75 коп., що складається з тіла кредиту.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк” судовий збір в розмірі 685 грн. 25 грн., з кожного.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.В. Лаченкова

                                                                М.Ю. Петешенкова