Дата документу 10.03.2021 Справа № 319/189/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 319/189/20 Головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф. 
Провадження № 22-ц/807/389/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2021 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С. 
при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Запорізькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14 лютого 2018 року слідчим СВ Більмацького ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Диким Р.М. у кримінальному провадженні 12018080270000051 їй було вручено письмове повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України. 20 березня 2019 року Куйбишевським районним судом Запорізької області у кримінальному провадженні 12018080270000051 ухвалено вирок, яким ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України. Вирок набрав законної сили 05 листопада 2019 року.

З посиланням на ст.1176 ЦК України та вимоги Закону України ««Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач зазначила, що їй завдана моральна шкода, яка полягає у приниженні її честі та гідності внаслідок незаконного повідомлення про підозру та пред`явлення обвинувачення у вчиненні злочину, якого вона не скоювала. Завдана їй моральна шкода нею оцінена у 118 075, грн., із розрахунку однієї мінімальної заробітної плати, яка становить 4723 гривень, помноженої на 25 місяців перебування позивача під слідством та судом.
Посилаючись на вищевикладене, позивач просила стягнути з Державної казначейської служби України на свою користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 118075,00 грн., заподіяної незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури. Окрім того, просила суд стягнути з Державної казначейської служби України судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 5040 грн.
16.03.2020р. позивач подала до суду оновлену позовну заяву, у якій уточнила прохальну частину позову та просила стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на свою користь грошові кошти в сумі 118 075,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури. Також просила стягнути на свою користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України грошові кошти в сумі 5040,00 грн., на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди у розмірі 97 777,00 грн.
В задоволенні решти частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ГУНП в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.08.2018р. під час досудового розслідування кримінального провадження №12018080270000051 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, що підтверджується копією повідомлення про підозру (а.с.5).

Вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20.03.2019 року по кримінальному провадженню № 12018080270000051 ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.383 КК України та виправдано її, що підтверджується копією вироку по справі №319/447/18 (а.с.6-8)

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05.11.2019 року вирок Куйбишевського 
районного суду Запорізької області від 20.03.2019р. відносно 
ОСОБА_1 залишено без змін, що підтверджується копією ухвали Запорізького апеляційно-
го суду від 05.22.2019р. (а.с. 9-12).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, а отже наявності у справі правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, але судом було відкориговано розмір заборгованості та визнано обґрунтованим позов на суму 97 777 грн. Та колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР(стаття 1 зазначеного Закону).

Пунктом 1 статті 2 цього Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

У наведених в статті 1 Закону № 266/94-ВР випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Таке відшкодування провадиться за рахунок коштів державного бюджету(пункт 1 статті 3, частина перша статті 4 цього Закону).

Статтею 11 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

З метою визначення порядку застосування Закону № 266/94-ВР затверджено Положення, пунктом 6 якого встановлено, що суд, одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили, направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які цей громадянин має право претендувати.

Згідно з пунктами 11, 12 Положення для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції. В такому ж порядку відбувається і відшкодування моральної шкоди.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Саме ж право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду, виникає у громадянина у разі постановлення судом відносно нього виправдовувального вироку, незалежно від того, яка підстава слугувала для постановлення такого вироку; визначення розміру відшкодування моральної шкоди відноситься до компетенції суду, таке право може бути реалізоване як при винесенні виправдовувального вироку, так і у спосіб заявлення відповідного позову в порядку цивільного судочинства; шкода відшкодовується за рахунок Державного бюджету і відповідає за таку шкоду Держава в особі уповноважених органів, в тому числі і в особі Державної казначейської служби України, як органу, на який покладено виконання рішення суду про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду.
Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду України, який викладений у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-2203цс15, який згодом підтримано у чисельних постановах Верховного Суду, згідно якого відповідно до частини 3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру, не меншого від одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому при вирішенні цього питання необхідно виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Аналогічні правові позиції містяться у правових висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 04.06.2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13.06.2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18), від 21.06.2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25.07.2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18), від 08.10.2018 року у справі № 585/40/17 (провадження № 61-33519св18), від 19.12.2018 року у справі № 554/14795/15-ц (провадження № 61-16914св18), від 10.01.2019 року у справі № 615/448/17 (провадження № 61-14772св18).
Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно керувався тим, що на підставі положень Закону № 266/94-ВР позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу повідомлення про підозру до набрання виправдовувальним вироком законної сили. 

Судом вірно враховано, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. 

Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом, але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. 

Для цього суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2018 року визначено в сумі 4723 гривні.

Враховуючи викладене, законним та обґрунтованим є висновок суду першої 
інстанції про те, що позивачу на відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, з Державного бюджету України має бути сплачено 97 777 грн.: 47 230 грн. (10 повних місяців у 2018 році * 4723 грн.) + 2530 грн. (15 днів у лютому 2018 року) + 47 230 (10 повних місяців у 2019 році * 4723 грн.) + 787 (5 днів у листопаді 2019 року). І такий розрахований судом розмір відповідає мінімальним гарантіям, встановленим законом, у випадку прийняття відносно особи виправдовувального вироку судом.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути обґрунтованим з наданням доказів на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, колегією суддів відхиляються, оскільки судом при визначенні розміру відшкодування було враховано вимоги частин 2, 3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", а також усі наявні критерії, які беруться до уваги при його визначенні ( характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану). Та компенсація з відшкодування моральної шкоди на підставі цього обґрунтовано визначена у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, яка у будь-якому випадку не може бути зменшена, оскільки становить гарантований законом мінімумом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги Головного управління національної поліції в Запорізькій області - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Запорізькій області залишити без задоволення. 

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 березня 2021 року.

Головуючий:                 
               
Судді: