ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року	Львів	Справа № 380/9335/20 пров. № А/857/749/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Мікули О.І., Пліша М.А.,  
з участю секретаря                                        Ратушної М.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного  виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного  виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції – Хома О.П.,
час ухвалення рішення –19.11.2020 року, 
місце ухвалення рішення – м.Львів,
дата складання повного тексту рішення – 19.11.2020 року, 

                                                          в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до приватного  виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 020 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (вул. Раїси, Окіпної, буд. 4а, оф. 71а, м. Київ, 02002) від 01.09.2020 про відкриття виконавчого провадження №62917530.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що о приватного виконавця Дорошкевич В.Л. звернулось ТзОВ “Фінфорс із заявою про примусове виконання виконавчого напису №16530 від 14,08.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу міста Гораєм О.С. про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , коштів у розмірі 5   854 грн 06 к. Згідно з вказаним виконавчим написом місце проживання боржника ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 . Крім того, у заяві про примусове виконання рішення стягувачем зазначена така ж інформація щодо місця проживання боржника. Вказує, що Законом України “Про виконавче провадження” не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника, до відкриття виконавчого провадження.  Вважає, що приватним виконавцем ОСОБА_2 дотримано вимог Закону України “Про виконавче провадження”   при відкритті виконавчого провадження  №62917530.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
ТзОВ “Фінфорс” звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва із заявою від 31.08.2020 № б/н про примусове виконання рішення, яку зареєстровано відповідачем 31.08.2020 за №18467.
Зі змісту вказаної заяви вбачається, що виконавчим документом є виконавчий напис від 14.08.2020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. (реєстровий № 16530), про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ “Фінфорс”  заборгованості у розмірі 5854 грн 06 к.
У заяві ТзОВ “Фінфорс” зазначено дві адреси ОСОБА_1 : адресу місця реєстрації: АДРЕСА_2 та адресу місця проживання: АДРЕСА_3 .
У заяві стягувач просить відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №16530 від 14.08.2020 за місцем проживання (перебування) боржника. У випадку встановлення доходу боржника звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без перевірки й майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.
Додатками до заяви вказано оригінал виконавчого напису №16530 від 14.08.2020 та копія довіреності представника стягувача.
Постановою приватного виконавця Дорошкевич В.Л. від 01.09.2020 відкрито виконавче провадження №62917530 з примусового виконання виконавчого напису від 14.08.2020, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. (реєстровий № 16530), про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ “Фінфорс”  заборгованості у розмірі 5854 грн 06 к.
Боржником у виконавчому провадженні №62917530 визначено ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса:   АДРЕСА_3 . 
Стягувачем у виконавчому провадженні №62917530 визначено ТзОВ “Фінфорс”, адреса: 01042, м. Київ, Новопечерський провулок, буд. 19/3, корпус, 2, офіс 9.
Судом встановлено, що в межах даного виконавчого провадження №62917530 приватним виконавцем Дорошкевич В.Л.  винесено наступні постанови:
- від 01.09.2020 про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 585 грн 41 к.;
- від 01.09.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено загальну суму мінімальних витрат 300 грн;
- від 22.09.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід від особи, якою є ПП “МАВІК”.
Згідно до наявних в матеріалах виконавчого провадження №62917530 копій супровідних листів вище вказані постанови направлялись позивачу на дві адреси: АДРЕСА_3 та   АДРЕСА_2 .
Відповідно до наданого відповідачем Кредитного договору №672145-А від 06.10.2019, укладеного між ТзОВ “СС ЛОУН” та позивачем, зареєстрованим місцем проживання останнього є АДРЕСА_4 , адресою місця проживання зазначено: АДРЕСА_5 .
У виконавчому написі №9415 від 08.07.2020 міститься інформація про адресу реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 та адреса проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідно до копії паспорта громадянина України  (серія НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
В матеріалах виконавчого провадження та даної адміністративної справи відсутні докази щодо наявності у позивача нерухомого майна в межах виконавчого округу м. Києва.
Згідно з даними Єдиного реєстру приватних виконавців приватний, з яким можна ознайомитися на офіційному сайті за посиланням: https://erpv.minjust.gov.ua/#/search-private-performer, виконавець ОСОБА_2 здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.
Предметом оскарження у даній справі є постанова приватного виконавця Дорошкевич В.Л. від 01.09.2020 про відкриття виконавчого провадження №62917530 з підстав порушення правил територіальної діяльності приватних виконавців.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VIII)
Відповідно до статті 1 Закону 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону 1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають, зокрема рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Згідно з частиною першою Закону 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Частиною другою статті 24 Закону 1404-VIII передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
При цьому, частиною 5 статті 18 Закону №1404-VIIІ передбачено, що під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 02.06.2016 № 1403-VIII “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів2  (далі - Закон №1403-VIII). 
Згідно із     статтею 1 Закону №1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі також - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених    Законом України “Про виконавче провадження”  випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 Закону №1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України “Про виконавче провадження” знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ (частини перша, друга     статті 25 Закону №1403-VIII ).
Пунктом 1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої   наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5   та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5), визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
Згідно з пунктом 4    розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення  виконавчого документа.
Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених   статтею 24 Закону України “Про виконавче провадження”.
Так, пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства свідчить, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 08.04.2020 у справі № 804/6996/17 та від 30.04.2020 у справі №580/3311/19.
Як вже зазначалось, за даними Єдиного реєстру приватних виконавців приватний виконавець Дорошкевич В.Л. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.
Відповідач, мотивуючи правомірність оскаржуваної постанови, послався на те, що у заяві про примусове виконання виконавчого напису № 16530 від 14.08.2020 і у самому написі, вказано адресу місця реєстрації позивача: АДРЕСА_2 та адресу проживання: АДРЕСА_3 .
Судом встановлено, що будь-яким документом не підтверджено місце проживання ОСОБА_1 у місті Києві.
Водночас, Кредитний договір №672145-А від 06.10.2019, укладений ТзОВ “СС ЛОУН” з позивачем, за невиконання якого вчинено виконавчий напис № 16530 від 14.08.2020, містить відомості про зареєстроване місце проживання позивача: АДРЕСА_2 , які внесені на підставі паспорта останнього та адресу місця проживання: АДРЕСА_5 .
Надані відповідачем матеріали виконавчого провадження ВП № №62917530 не містять жодних доказів як на підтвердження того, що зазначена у спірній постанові адреса проживання боржника: АДРЕСА_3 є дійсною, так і не містять інформації, що у позивача наявне нерухоме майно у виконавчому окрузі міста Києва.
З огляду на викладене, доводи відповідача про законність оскаржуваної постанови і прийняття до примусового виконання виконавчого напису за місцем проживання боржника не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.
Вірними є висновки суду першої інстанції, що Закон №1404-VIIІ містить чітку вказівку на те, що виконавчі документи приймаються до виконання за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, а не довільно, без будь-яких підтверджень, зазначених у виконавчому документі.
Суд також звертає увагу, що винесені у виконавчому провадженні №62917530 постанови відповідачем надсилались позивачу, зокрема і на зазначену вище адресу місця реєстрації: АДРЕСА_2 .
Отже, вирішуючи цей спір, судом враховано, що відповідачу було відомо, що місцем реєстрації позивача є адреса за межами його виконавчого округу, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.
Оскільки виконавчий документ приймався відповідачем до виконання не за місцем проживання боржника чи знаходження його майна, суд дійшов висновку про відсутність  у приватного виконавця Дорошкевич В.Л. правових підстав для відкриття виконавчого провадження.
При цьому, посилання відповідача на практику Верховного Суду у справі № 511/1342/17 стосовно того, що виконавець не має обов`язку перевіряти місцезнаходження боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі, не спростовує факту порушення відповідачем правил територіальної діяльності приватних виконавців, передбачених статтею 24 Закону №1404-VII.
Таким чином, за відсутності доказів проживання та наявності майна у позивача як боржника у виконавчому провадженні №62917530 у місті Києві, тобто у виконавчому окрузі, на території якого здійснює діяльність відповідач, у відповідача не було правових підстав для прийняття до виконання виконавчого документа шляхом прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження  від 01.09.2020 №62917530.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що за встановлених судом обставин приватний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку  із пред`явленням  його не за місцем виконання.
Оцінюючи оскаржену постанову відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення та з порушенням передбачених    статтею 2 КАС України    принципів та Закону №1404-VII, тому таку слід визнати протиправною та скасувати, задовольнивши позов повністю.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта  владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 134 КАС України  розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Професійна правова допомога ОСОБА_1 надавалася Адвокатським об`єднанням  “Емел ПАРТНЕРС” (адвокат Мельник Л.Я., свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю від 28.12.2017 №000819) на підставі договору про надання правової допомоги від 19.07.2019 №19/07/19-1, який наявний у матеріалах справи.
Пунктом 2 Додаткового договору від 28.09.2020 №2 до договору про надання правової допомоги від 19.07.2019 №19/07/19-1, визначено розмір гонорару за правову допомогу, який  становить 1000 грн.
Адвокат Мельник Л.Я. приймала особисту участь у судовому засіданні в суді першої інстанції.
Матеріалами даної адміністративної справи підтверджується, що адвокатом ОСОБА_3 на виконання договору про надання правової допомоги від 19.07.2019 №19/07/19-1 підготовлено та подано до суду за її підписом позовну заяву. Також з метою підготовки до розгляду справи нею направлявся адвокатський запит від 30.09.2020.
Оплата послуг за правову допомогу згідно з договором про надання правової допомоги від 19.07.2019 №19/07/19-1 здійснена в розмірі 1 000 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.1871395200.1 від 16.10.2020.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розмір таких  витрат є обґрунтованим і пропорційним до предмету позову. 
Відповідач у відзиві на позовну заяву не порушував питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача.
Враховуючи вищенаведене в сукупності та висновок суду про задоволення позову, вірними є висновки суду першої інстанції, що підлягають відшкодуванню з відповідача витрати позивача на правову допомогу в сумі 1000 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, то позивачем долучено до справи заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 600 грн, додатковий договір №5 від 20.01.2021, згідно якого визначено розмір гонорару за правову допомогу (підготовка і подання відзиву на апеляційну скаргу, представництво інтересів у судових засіданнях), який становить 600 грн., меморіальний ордер №53005994.1 від 25.01.2021 про сплату 600 грн. ОСОБА_1 .
Колегія суддів вважає що розмір таких  витрат є обґрунтованим і пропорційним до предмету позову.  Відповідач не порушував питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача.
Враховуючи вищенаведене в сукупності та висновок суду про залишення апеляційної скарги відповідача без змін, колегія суддів приходить до переконання, що з відповідача підлягають відшкодуванню витрати позивача на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 600 грн.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу приватного  виконавця Дорошкевич В.Л. слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.268,272,287, 308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд,-

                                                             п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного  виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни залишити без задоволення, а рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року у справі № 380/9335/20 – без змін.
Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (вул. Раїси, Окіпної, буд. 4а, оф. 71а, м. Київ, 02002) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 600 гривень судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 27 січня 2021 року