УХВАЛА

12 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/5556/20
адміністративне провадження № К/9901/33993/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Єресько Л.О.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (Військової частини НОМЕР_1 )
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2020 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року
у справі №640/5556/20
за позовом ОСОБА_1 
до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (Військової частини НОМЕР_1 ),   195 центральної бази Державної спеціальної служби транспорту (Військової частини НОМЕР_2 ) 
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної допомоги та компенсації замість речового майна,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) та    195 центральної бази Державної спеціальної служби транспорту (Військової частини НОМЕР_2 ) в якому просив суд:
  - визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо не зазначення у Наказі Начальника головного штабу - першого заступника Голови Адміністрації (по стройовій частині) від 20 вересня 2019 року №171 належних до виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та затримки виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік неправомірною; 
- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 у сумі 28    162,10 грн. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору;
  - стягнути з 195 центральної бази Державної спеціальної служби транспорту (Військової частини НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 компенсацію замість речового майна, що підлягає видачі в розмірі 65    670,34 грн. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) розрахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток (з 17.12.2019 по день фактичного зарахування коштів) з розрахунку 938, 74 грн./день, за весь час затримки належних виплат при звільненні.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2020 року, залишеним без змін постановою  Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року, позов задоволено.
11 грудня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі №640/5556/20.
Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (Військової частини НОМЕР_1 ) про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги, касаційну скаргу залишено без руху з підстав несплати скаржником судового збору.
Надано скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначені в мотивувальній частині ухвали.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (код 0102931864880) копія ухвали суду від 24 грудня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху отримана скаржником 31 грудня 2020 року.
12 січня 2021 року до Верховного Суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги та платіжне доручення №10 від 15 грудня 2020 року про сплату судового збору.
Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху з підстав пропуску строку на касаційне оскарження без заявлення клопотання про визнання причин пропуску строку поважними та поновлення такого строку.
Надано скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначені в мотивувальній частині ухвали.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (код 01029319977765) копія ухвали суду від 28 січня 2021 року про залишення касаційної скарги без руху отримана скаржником 05 лютого 2021 року.
15 лютого 2021 року до Верховного Суду надійшло клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. 
В обґрунтування такого клопотання зазначено, що скаржник отримав копію оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції 09 листопада 2020 року, а касаційну скаргу було направлено до Верховного Суду 09 грудня 2020 року.
Вказані обставини підтверджуються доданими до касаційної скарги документами, супровідного листа та конверту Шостого апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до вимог частини другої статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення
За наведених обставин, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, в зв`язку з чим такий строк слід поновити.
Таким чином, особою, що подала касаційну скаргу, були усунуті недоліки касаційної скарги, які були зазначені в ухвалі Верховного Суду від 28 січня 2021 року, що дає змогу вирішити питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які, у розумінні Закону України “Про запобігання корупції”, займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду цієї справи є: визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування і невиплати матеріальної допомоги та компенсації замість речового майна; зобов`язання  нарахувати і виплатити середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту.
Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачем, посада якої не входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, у розумінні Закону України “Про запобігання корупції” (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі).
За таких обставин і правового регулювання публічно-правовий спір у цій справі відноситься до справ незначної складності.
У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосової практики, справа становить значний суспільний інтерес. 
Суд відхиляє такі доводи, оскільки крім загальних посилань на фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, наявності значного суспільного інтересу, мотиви, наведені у касаційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди з висновком судів попередніх інстанцій щодо визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги, компенсації замість речового майна та зобов`язання  нарахувати і виплатити середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частин першої, четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у    частині першій    цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених    частинами другою    і    третьою статті 353 цього Кодексу.
У касаційній скарзі Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту (Військова частина НОМЕР_1 ) посилається на те, що підставою касаційного оскарження судових рішень є застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 14 листопада 2018 року у справі №806/345/16, від 18 липня 2018 року у справі №825/325/16, від 04 квітня 2018 року у справі №524/1714/16-а, у постанові Верховного Суду від 10 травня 2019 року у справі №815/714/16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа №761/9584/15-ц).
Скаржник зазначає, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки наведена у касаційній скарзі невідповідність висновків суду правовим позиціям висловленим Верховним Судом у типових правовідносинах, зумовлює об`єктивну необхідність формування єдиного підходу до застосування норм права у зазначеній категорії справ.
Верховний Суд відхиляє зазначені доводи касаційної скарги з огляду на те, що в обґрунтування вказаного твердження відповідач не навів та не обґрунтував, застосування яких саме норм права викликають необхідність у формуванні єдиної правозастосовчої практики.
Водночас, колегія суддів зауважує, що потреба у формуванні єдиної правозастосовчої практики виникає, передусім, у тих випадках, коли практики з певного питання немає взагалі і її потрібно сформувати, або відсутня єдність у вже сформованій практиці з певного питання.
Однак, наведені скаржником доводи не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, встановлених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України, мотиви, наведені у касаційній скарзі, зводяться лише до переоцінки доказів у справі та незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування норм законодавства, яким врегульовані питання виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Отже, оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів констатує, що скаржником не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та такі обставини не встановлені судом з поданих матеріалів касаційної скарги.
За таких обставин, Верховний Суд зазначає, що оскільки пункт 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  передбачає можливість перегляду, в якості винятку, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції лише у разі, якщо скаржником зазначені випадки, передбачені підпунктами «а» - «г» цієї правової норми, проте позивачем таких винятків не зазначено, а аргументи касаційної скарги зводяться до тлумачення матеріальних і процесуальних норм, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Оскільки скаржник, оскаржуючи судові рішення у справі незначної складності, не обґрунтував випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження цих рішень, встановлених пунктами 1, 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Також суд звертає увагу скаржника, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.
Керуючись статтями 12, 169, 328, 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
1.  Клопотання Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (Військової частини НОМЕР_1 ) про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
2.  Визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновити процесуальний строк.
3. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (Військової частини НОМЕР_1 ) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі №640/5556/20.
4. Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена. 

.................................
.................................
.................................

А.В. Жук
Л.О. Єресько
В.М. Соколов
Судді Верховного Суду