КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 359/6503/20	
Провадження № 33/824/384/2021
Головуючий в суді першої інстанції: Домарєв О.В. 
Доповідач: Трясун Ю.Р. 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
01 лютого 2021 року                                                                                місто Київ 
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 130 КУпАП,- 
 
за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності	 	  ОСОБА_1 	
захисника	Р	Райх Л.М.	
 
В С Т А Н О В И В:
 
Постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від             06 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
 
Відповідно до постанови, 16 серпня 2020 року приблизно о 03 год.       20 хв., біля буд. № 123 по вул. Київський шлях в м. Бориспіль Київської обл., ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Land RoverFreelander» з номерним знаком НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції, які виявили у водія ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду у встановленому порядку на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати постанову Дарницького районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року та закрити провадження щодо нього у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що він його пропустив із поважних причин.
ОСОБА_1  зазначає, що копію оскаржуваної постанови, ухваленої без його участі він отримав 16 листопада 2020 року, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що не погоджується із постановою суду першої інстанції, вважає її незаконною та такою що постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
ОСОБА_1 звертає увагу на те, що направляв до суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на лікарняному, однак суд, як зазначає апелянт, не взяв його до уваги чим позбавив права на доведення своєї невинуватості у суді.
Апелянт зазначає, що не визнає свою вину, оскільки в день складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення він не керував транспортним засобом, а лише відпочивав у ньому, його автомобіль був припаркований за 3 метри від дороги.
Як вказує ОСОБА_1 , на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції не зафіксовано, що він керував транспортним засобом, запрошені поліцейським свідки також не зазначають у своїх поясненнях, що були очевидцями того, що він керував автомобілем.
Крім того апелянт звертає увагу на те, що наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у ньому міститься виправлення телефонного номеру та номеру будинку, також вказано, що місце складання протоколу -                    м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 119, в той час, як зазначає ОСОБА_1 , він був припаркований за адресою - м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 123.
Також ОСОБА_1 зазначає, що письмові пояснення свідків, без їх допиту у судовому засіданні не можуть бути визнані належними доказами.
 
Дослідивши доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин. 
Як вбачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, копію постанови, постановленої без участі ОСОБА_1 , він отримав 16 листопада 2020 року.  
З урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що апелянт пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.
 
Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення  ОСОБА_1 та його захисника Рейх Л.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити,апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
 
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону. 
В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції незаконно розглянув справу без його участі.
Апеляційний суд вважає зазначені доводи необґрунтованими та зазначає, що та обставина, що справу було розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не може бути визнана безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови з огляду на наступне.
У рішенні від 26 квітня 2007 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Як вбачається із матеріалів справи, після надходження справи до Бориспільського міськрайонного суду Київської області за клопотанням ОСОБА_1 її було направлено за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва. При цьому ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про призначене на 06 листопада 2020 року засідання та направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи, однак будь-яких доказів неможливості прибуття до судового засідання ОСОБА_1 до клопотання додано не було.
Так апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що задоволення клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи призвело б до безпідставного її затягування та порушення вимог статей 38, 277 КУпАП.
У зв`язку з цим, незважаючи на неявку ОСОБА_1 , суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про можливість розгляду справи за його відсутності, оскільки, в даному конкретному випадку це не вплинуло і не могло вплинути на дотримання судом вимог ст. 245 КУпАП щодо забезпечення реалізації завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи та її вирішення в точній відповідності з законом. 
Оскаржуючи судове рішення, апелянт зазначає про те, що він не керував транспортним засобом, а лише перебував у ньому. Однак наведене не відповідає дійсності.
Для перевірки вказаних обставин судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції із якого вбачається, що ОСОБА_1 працівник поліції повідомляє, що він керував транспортним засобом в темну пору доби без увімкненого світла ближніх фар. При цьому на відеозаписі також зафіксований свідок, який і викликав працівників поліції повідомивши їм, що був очевидцем того, як автомобіль «Land RoverFreelander» з номерним знаком НОМЕР_1 неадекватно рухався по дорозі без увімкнених фар, на підтвердження чого демонструє їм відеозапис із відеореєстратора його автомобіля.
Крім того в матеріалах справи наявна копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 753450 від 16 серпня 2020 року, яка підписана ОСОБА_1 , де зазначено, що водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом, порушив правила користування зовнішніми світловими приладами, а саме: у темну пору доби не були ввімкнені фари ближнього світла, чим порушив п. 19.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП. Відомості про оскарження та скасування вказаної постанови в матеріалах справи відсутні.
Таким чином не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, а також те, що його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння була обґрунтованою.
Щодо доводів апелянта про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.
Так із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18      № 332588 від 16 серпня 2020 року вбачається, що він був складений за адресою: м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 119, а місцем вчинення правопорушення є м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 123, про що зазначає і сам апелянт. 
При цьому, апеляційний суд зазначає, що місце складання протоколу та місце вчинення правопорушення не є тотожними поняттями, та необов`язково повинні співпадати.
Крім того, будь-яких виправлень чи доповнень протокол серії ДПР18     № 332588 від 16 серпня 2020 року не містить.
Таким чином протокол серії ДПР18 № 332588 від 16 серпня 2020 року складений у відповідності до вимог КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, а отже, відповідає вимогам діючого законодавства. 
Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що пояснення свідків не можуть бути покладені в основу обвинувачення, оскільки такі свідки не були допитані судом першої інстанції, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого можуть бути будь-які фактичні дані щодо адміністративного правопорушення, що містяться в поясненнях потерпілих, свідків. КУпАП не обмежує суд в питанні оцінки доказів, зокрема таких, які містяться в письмових поясненнях свідків.
Із досліджених апеляційним судом пояснень свідків              ОСОБА_2 та ОСОБА_3  вбачається, що  ОСОБА_1  у їх присутності відмовився у встановленому законом порядку пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Alcotest6820» або у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я, про що вони засвідчують своїм підписом.
Такі пояснення свідків не містять неточностей чи суперечностей та повністю узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами, відтак суд вірно дійшов висновку, що у допиті таких свідків немає потреби, та вірно визнав їхналежними та допустимимидоказами.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, а викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від               06 листопада 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                         Ю.Р.Трясун