ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

13 січня 2021 року

м. Харків

справа № 639/4488/20

провадження № 22-ц/818/677/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого – Пилипчук Н.П.,

суддів – Кругової С.С., Тичкової О.Ю., 

за участю секретаря – Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
представник відповідача : ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 20 серпня 2020 року, у складі судді Єрмоленко В.Б., в залі суду в місті Харкові, 
В С Т А Н О В И В :
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбно-сімейні відносини припинені на початку 2019. Вказує, що відповідач неодноразово вчиняв домашнє насильство, у тому числі фізичне, психологічне, проявляв безпричинну агресію, знущався над нею, матеріально не допомагав, жив за її рахунок, хоча працював, що створило умови, за яких подальше спільне проживання неможливо. Крім того зазначає, що від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та мешкає разом з позивачкою. Зазначає, що усі витрати, пов`язані з утриманням дитини несе вона, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має для цього можливість, оскільки працює та інших утриманців не має. 
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 серпня 2020 року шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 18 червня 2015 в Орджонікідзевськом відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції під актовим записом № 242 - розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі - 2000 грн. , але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 21 липня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 840,80 грн. 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.09.2020 року заяву представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в частині визначення розміру аліментів, прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21.07.2020 року.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що під час постановлення рішення суду було порушено права відповідача, адже йому не було надано змоги захистити свої права та законні інтереси, оскільки відповідачем не було отримано ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви. Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідач має намір примиритися зі своєю дружиною, також не враховано, що спір з приводу сплати аліментів – відсутній, оскільки відповідач сплачує аліменти, відповідно до розміру своєї заробітної плати. Вказує, що разом із заявою про перегляд заочного рішення було надано довідки з місця роботи відповідача, у яких зазначено розмір заробітної плати, але суд не звернув на них уваги, а взяв до уваги твердження позивача, що відповідач начебто отримує заробітну плату у розмірі 20 000 грн. на місяць, між тим належних доказів цьому позивачем не надано. 
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.06.2015, мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з матір`ю та повністю знаходиться на її утриманні.
Сторони тривалий час не підтримують шлюбно-сімейні відносини, спільного господарства не ведуть, разом не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, відновлена бути не може, подальше спільне життя подружжя, примирення і збереження сім`ї неможливі, збереження шлюбу суперечило б її інтересам.
Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.
За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Як встановлено судом першої інстанції, стосунки та шлюбні відносини між позивачем та відповідачем погіршились, спільне господарство вони не ведуть.
Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 2000 грн., суд першої інстанції врахував стан здоров`я та матеріальне становище дитини, відсутність у відповідача зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання інших дітей або непрацездатних членів сім`ї.
Між тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів.
У відповідності дост. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Конституційний обов`язок батьків щодо утримання дітей знайшов своє закріплення і вст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Крім того, згідно ч. 2 вказаної статті, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Розмір аліментів, відповідно до положень ст. 183 СК України визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Суд, відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Вищевказані норми закону суд першої інстанції не врахував при вирішенні даного спору.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач в судовому засіданні пояснювала, що ОСОБА_2 , незважаючи на наявність роботи та заробіток 20000 грн. на місяць, матеріальну допомогу сім`ї не надавав, посилаючись на те, що він нібито погашає кредити, про наявність яких позивачу невідомо. У липні 2020 він перерахував 1280 грн., а потім 400 грн.
Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не врахував майновий стан платника аліментів, розмір його доходу 20 000 грн. ґрунтується на припущеннях.
Між тим, згідно довідки № 93/КХ від 13.08.2020 року ОСОБА_2 на постійній основі працює в УА ТОВ «Євромікс» ІІ Харківського регіонального структурного підрозділу на посаді представника торговельного відділу продажів № 6 з 13.06.2019 року по справжній момент, згідно наказу 2178-к від 10.06.2019 року (а.с. 50).
Згідно довідки про доходи № 93/КХ від 13.08.2020 року загальна сума доходу за період з 01.05.2020 року по 31.07.2020 року становить 13 496, 63 грн. (а.с. 51).
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України станом на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 грн., з 1 липня - 2013 грн., з 1 грудня - 2100 грн.
Враховуючи обставини, передбачені статті 182 СК України, прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, рівність обов`язків батьків щодо утримання дитини, колегія суддів вважає необхідним та достатнім визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі 1500 грн.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині розміру стягнутих аліментів.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 серпня 2020 року змінити в частині суми стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі - 1500 грн., починаючи з 21 липня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук 

Судді –                                                                        О.Ю. Тичкова

                                                                               С.С. Кругова