ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/666/21 Справа № 202/841/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря – Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
                ОСОБА_1 

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Державного підприємства «Сетам», третя особа – приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Софійченко Н.А., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушевська І.Р., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсними електронних торгів з реалізації нерухомого майна, визнання недійсними протоколу і акта про проведення електронних торгів, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів, витребування майна із незаконного володіння, визнання права власності, скасування запису про іпотеку, скасування запису про обтяження, - 
ВСТАНОВИЛА: 

       У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Державного підприємства «Сетам», в якому, з урахуванням уточнень,  просив визнати недійсними прилюдні торги з реалізації нерухомого майна боржника ОСОБА_3 , а саме квартири АДРЕСА_1 ; визнати недійсним протокол проведення прилюдних торгів № 216893 від 02 грудня 2016 року та акт про проведення прилюдних торгів, затверджений начальником Індустріального ВДВС м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області Стирником Є.В.; визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 28 грудня 2016 року, посвідчене приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С., видане на ім`я ОСОБА_4 ; визнати за ним, позивачем, право власності на вказану квартиру; витребувати квартиру АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 ; скасувати запис про іпотеку № 21569805 від 26 липня 2017 року стосовно цієї квартири, який виник на підставі договору іпотеки від 26 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А.; скасувати запис про обтяження (заборону) № 21569119 від 26.07.20178 року стосовно цієї квартири, що виник на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 36319145 від 26 липня 2017 року 13635635 та договору іпотеки № 11465 від 26 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Златовою Н.А. 
       В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 25 грудня 2009 року між ним, позивачем, та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі - продажу, за яким він, ОСОБА_1 , придбав у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Софійченко Н.А. На момент укладання цього договору діяли норми ст. 334 ЦК України (редакція від 11 лютого 2010 року), відповідно до якої право власності на квартиру виникало після реєстрації договору купівлі – продажу у реєстрі, що і було зроблено. Отже, в нього, позивача, виникло право власності на вказану квартиру з моменту нотаріального посвідчення договору та реєстрації договору у державному реєстрі.
       12 грудня 2016 року йому стало відомо, що Відділом ДВС Індустріального району м. Дніпра на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі № 202/3159/14-ц було виставлено на реалізацію через систему електронних торгів «СЕТАМ» вказану квартиру, як майно боржника ОСОБА_3 Всупереч нормам Закону, ВДВС реалізував його квартиру через електронні торги «СЕТАМ» і відповідно до свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С., новим власником спірної квартири став ОСОБА_4 07 квітня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., вказану квартиру придбала ОСОБА_2 . 26 липня 2017 року остання передала квартиру в іпотеку ОСОБА_5 . В цей же день нотаріусом було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 36319145 від 26 липня 2017 року о 13:35:35.
       Позивач вважає електронні торги з реалізації спірної квартири, а також свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів незаконними, оскільки майно, виставлене на електронні торги, боржнику ОСОБА_3 не належало.
       Посилаючись на викладені обставини заявник просив задовольнити позовні вимоги.
       Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2020 року відмовлено в задоволені заявлених позовних вимог. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням  ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови в задоволені його позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які заявник посилався у своїй позовній заяві. 
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги  ОСОБА_2 та представник Державного підприємства «Сетам» (далі — ДП «СЕТАМ») надали суду відзиви, в яких посилаються на необгрунтованість скарги та вважають її такою, що не підлягає задоволеню.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2014 року з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі — ПАТ «ПУМБ») стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором №5448957 від 04 липня 2007 року в загальному розмірі 2 096 773,10 гривень і судові витрати у справі.
З метою примусового виконання виконавчого документу № 202/3159/14-ц, виданого 20 січня 2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором, ДП «СЕТАМ» відповідно до протоколу № 216893 були проведені електронні торги з реалізації арештованого майна боржника ОСОБА_3 , а саме квартири АДРЕСА_1 , що належала останній на підставі договору дарування від 25 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р., за результатами яких державним виконавцем Індустріального ВДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції було складено Акт про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна - лоту № 181851 від 16 грудня 2016 року. 
Переможцем торгів став ОСОБА_4 , на ім`я якого 28 грудня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С. видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру /т.1, а.с.113, т.2 114, 3-10/.
07 квітня 2017 року ОСОБА_4 продав спірну квартиру ОСОБА_2 . Договір купівлі - продажу був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. /т.1, а.с.106-108/). 
26 липня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. на підставі договору про іпотеку зареєстрований запис про іпотеку: 21569805 на вказану квартиру і запис про обтяження: 21569119. Іпотекодержателем є ОСОБА_5 /т.1, а.с. 196-198/.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2014 року у справі № 202/3159/14-ц, яким з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «ПУМБ» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором №5448957 від 04 липня 2007 року, скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку /т.1, а.с.16/.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року в цій же справі постановлено рішення, яким позовні вимоги АТ «ПУМБ» задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на користь Банку солідарно заборгованість за кредитним договором №5448957 від 04.07.2007 року в загальному розмірі 2 096 773,10 грн. /т.2, а.с.194-198/.
Відповідно до договору купівлі – продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Софійченко Н.А. від 25 грудня 2009 року, позивач ОСОБА_1 придбав спірну квартиру у ОСОБА_3 /т.2, а.с. 203,204/. Проте реєстрацію права власності на ім`я позивача відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року, в органах БТІ здійснено не було.
Як вбчається зі змісту позову позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається на те, що спірна квартира на час її реалізації на прилюдних торгах боржникові ОСОБА_3 не належала, а також на те, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2014 року у справі № 202/3159/14-ц, яким з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «ПУМБ» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором №5448957 від 04 липня 2007 року, скасоване. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що право на витребування майна (спірної квартири) із незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 має власник, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_1 не є власником спірної квартири, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів набуття ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру, а отже останній не має права на витребування спірної квартири від добросовісного набувача. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що договір купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 був вчинений 25 грудня 2009 року. 
01 січня 2004 року набув чинності Цивільний кодекс України.
Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ч. 1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. 
       Відповідно до пункту 6 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 671 від 26 травня 2004 року, державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням.
Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Порядок реєстрації права власності на нерухоме майно на час вчинення правочину позивачем визначався Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 5/7 від 07 лютого 2002 року, і здійснювався органами БТІ за місцезнаходженням нерухомого майна. 
Тобто, після набрання чинності ЦК України 01 січня 2004 року до договору купівлі-продажу від 25 грудня 2009 року слід застосовувати норми ст. 182 та 334 ЦК України в їх сукупності.
Таким чином, проаналізувавши викладені вище норми ЦК України, який набрав чинності 01 січня 2004 року та зазначені тимчасові положення, в їх сукупності, слід зробити висновок, що перехід права власності за договором купівлі-продажу від 25 грудня 2009 року, крім нотаріального посвідчення, повинен був бути зареєстрований у встановленому порядку, зокрема в Бюро технічної інвентаризації відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445, або ж, в подальшому відповідною реєстраційною службою.
Судом встановлено, що право власності за договором купівлі-продажу спірної квартири від 25 грудня 2009 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 у встановленому законом порядку за останнім зареєстровано не було.
За таких обставин колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не набув у встановленому на той час законом порядку право власності на спірну квартиру.
Щодо позовних вимог про визнання недійсними прилюдних торгів торгів з реалізації нерухомого майна і, як наслідок, визнання недійсними протоколу і акта про проведення електронних торгів, колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно з ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку», редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Відповідно до ст. 48 цього Закону результати торгів може оскаржити в суді іпотекодержатель, іпотекодавець, боржник та будь – який учасник прилюдних торгів.
Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торга полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може бути оспорений, як такий, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури чи порядку проведення торгів.
Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Позивач не є стороною договору та не є стороною виконавчого провадження, в рамках якого проведено оспорювані нею прилюдні торги. Також, як вже було встановлено, позивач не набув права власності на спірну квартиру.
Крім того, як вбачається зі змісту позовних вимог, заявник фактично незгодний з діями державного виконавця, проте не ставить питання щодо оскарження таких дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та виходячи з того, що дії державного виконавця під час реалізації спірної квартири в установленому законом порядку неправомірними (незаконними) не визнавались, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні правові підстави для визнання електронних торгів з реалізації спірної квартири недійсними, визнання недійсними протоколу і акта про проведення електронних торгів. 
Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.
З огляду на викладене, відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ґрунтується на матеріалах справи та прийнятий відповідно до норм закону.
       Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду. 
       Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
       Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2020 року – залишити без змін.        
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко        

                                                                       М.О. Макаров