ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/18714/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В. А. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,
за участю секретаря судового засідання - Дерлі І. І.
за участю представників сторін:
позивача - Самойленко А. В. (адвокат),
відповідача - Уколов О. Л. (адвокат),
третьої особи - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 (судді: Корсак   В. А. - головуючий, Попікова О. В., Демидова А. М.)
та рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2020 (суддя Плотницька   Н.   Б.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд"
до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Есмола"
про визнання недійсним договору,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд" (далі - ТОВ "Боранд Трейд", Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТКБ "Приватбанк", Відповідач) про визнання недійсним договору поруки від 20.10.2016 № 4Е14105И/П.
1.2. Зазначені вимоги обґрунтовано тим, що спірний договір поруки був укладений Позивачем під впливом обману з боку Відповідача, що є підставою для визнання його недійсним згідно з частиною першою статті 230 Цивільного кодексу України.
2. Короткий зміст судових рішень у справі
2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.07.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020, відмовлено у задоволенні позову.
2.2. Зазначені судові рішення обґрунтовано тим, що ТОВ "Боранд Трейд" належними та допустимими доказами не довело наявності умов, які є обов`язковими для визнання договору недійсним на підставі статті 230 Цивільного кодексу України, а тому позов не підлягає задоволенню. Зокрема, Позивачем не доведено обставин, які б свідчили про введення Відповідачем його в оману, а також не доведено самого факту обману, наявності умислу в діях Відповідача чи істотності значення обставин щодо яких особу введено в оману. За висновком судів, отримання кредиту ТОВ "Боранд Трейд" відбулось для фінансування його поточної діяльності, а укладення договору поруки - відбулось не внаслідок отримання кредиту, а внаслідок вільного волевиявлення Позивача, здійсненого ним в порядку статті 627 Цивільного кодексу України.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
3.1. У касаційній скарзі ТОВ "Боранд Трейд" (з урахуванням клопотання про усунення недоліків) просить скасувати вказані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
3.2. Обґрунтовуючи наявність підстав для подання зазначеної скарги, заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм частини першої статті 230 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах.
3.3. Крім того, скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив його клопотання про витребування доказів.
3.4. У відзиві на касаційну скаргу АТКБ "Приватбанк" просить відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.
4. Обставини встановлені судами
4.1. Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 20.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд" (позичальник) та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (банк) укладено кредитний договір № 4Б16091Г.
4.2. Також, 20.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд" (поручитель) та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (кредитор) укладено договір поруки № 4Е14105И/П, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Есмола" своїх зобов`язань за кредитними договорами: від 12.02.2014 № 4Е14105И, від 19.02.2014 №4Е14121И, а саме з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.
Згідно з пунктом 2 договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору. 
За умовами пунктів 4 - 7 договору у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору. У випадку невиконання боржником обов`язку пункту 1 цього договору кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов`язання. Поручитель зобов`язаний виконати обов`язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в пункті 5 цього договору. У випадку порушення поручителем зобов`язання, передбаченого пунктом 6 цього договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунках у ПАТ КБ "Приватбанк". Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього договору.
Відповідно до пункту 8 договору до поручителя, що виконав обов`язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договором(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов`язання.
Пунктом 9 договору визначено, що у випадку невиконання поручителем обов`язку боржника за кредитним договором впродовж 5 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора, зазначеної в п. 5 цього договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 1% від суми заборгованості, яка вказана у письмові вимозі, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобов`язань за цим договором.
Пунктом 10 договору сторони погодили, що кредитор зобов`язаний, у випадку виконання поручителем обов`язку боржника за кредитним договором, передати поручителю впродовж 5 робочих днів банку з моменту виконання обов`язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов`язки боржника за кредитним договором.
Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов`язань за цим договором (пункт 11 договору).
Цей договір укладено/підписано із використання електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "Приватбанк" в порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 21.03.2016, укладеної сторонами (пункт 17 договору).
4.3. На думку ТОВ "Боранд Трейд", Відповідач, володіючи повною фінансовою інформацією щодо Позивача, усвідомлюючи високі економічні показники його діяльності, висунув останньому пропозицію щодо можливості участі у процедурі "трансформації" кредитного портфеля Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк". Зазначена процедура, зі слів співробітників банку, була ініційована Національним банком України. Так, відповідно до рішення Правління Національного банку України від 05.10.2016 № 323/БТ, ПАТ КБ "Приватбанк" зобов`язано розробити план реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля.
При цьому, за твердженнями Позивача, банк наголошував на тому, що кредитні зобов`язання попередніх боржників забезпеченні ліквідними активами, у тому числі корпоративними правами, товаром в обороті, цінними паперами та інше. Про ліквідність забезпечення зобов`язань боржників також свідчили дані окремої фінансової звітності за Міжнародними стандартами фінансової звітності та звіт незалежного аудитора 31.12.2015 (ТОВ АФ "Прайсвортерхаускуперс (аудит)". Пізніше, такі дані були підтверджені окремою фінансовою звітністю та звітом незалежного аудитора 31.12.2016 (ТОВ "Ернст енд Янг аудиторські послуги"), які були розміщені на вебсайті ПАТ КБ "Приватбанк".
Отже, дії товариства із отримання кредитних коштів за кредитним договором №4Б16091Г були спрямовані на залучення таких коштів для погашення зобов`язань боржників банку в рамках реалізації зазначеного плану "трансформації" кредитного портфелю банку, ініційованого НБУ. На виконання вищезазначених домовленостей згідно з планом "трансформації" 20.10.2016 між сторонами було укладено договори поруки, зокрема й договір № 4Е14105И/П.
4.4. Позивач зазначав, що на виконання вказаних договорів поруки ним, як поручителем, були перераховані на користь банку грошові кошти в якості повернення кредитів та сплати відсотків за користування кредитами боржників за договорами поруки на загальну суму 4 637 608 327,19 грн.
4.5. Разом з тим, у зв`язку з тривалим невиконанням Відповідачем умов п. 8 та п. 10 договорів поруки Позивач вважає, що банк не мав на меті передати йому документи, які підтверджували наявність забезпечення зобов`язань боржників у вигляді цінних для Позивача активів, а лише використовував інформацію про такі активи для спонукання ТОВ "Боранд Трейд" укласти кредитний договір та договори поруки з метою реалізації плану "трансформації" (на виконання вимог Національного банку України. За таких обставин, Позивач вважає, що банк ввів його в оману щодо існування у Відповідача договорів, укладених для забезпечення права вимоги за кредитними зобов`язанням боржника у розмірі, який суттєво перевищує розмір заборгованості за кредитом, та спонукав Позивача до укладення з банком пов`язаних між собою кредитного договору та договорів поруки.
4.6. Зазначені обставини і стали підставою для звернення ТОВ "Боранд Трейд" до суду з цим позовом.
5. Позиція Верховного Суду
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Боранд Трейд" у частині підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, необхідно закрити, а в решті заявлених вимог касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.
5.2. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
5.3. Як уже зазначалося, в якості підстави для касаційного оскарження рішення і постанови господарських судів попередніх інстанцій, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм частини першої статті 230 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах.
5.4. Разом з тим, під час вивчення матеріалів справи колегією суддів встановлено, що Верховним Судом у касаційному порядку переглядалися судові рішення у справі № 910/17876/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнеспром Інвест" (далі - ТОВ "Бізнеспром Інвест") до АТКБ "ПриватБанк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Поляріс М" про визнання недійсним договору поруки від 10.11.2016 №4П13716И/П.
Позовні вимоги у вказаній справі було обґрунтовано тим, що банк, діючи з умислом та недобросовісно, з метою проведення трансформації (реструктуризації) кредитного портфеля АТКБ "ПриватБанк", ініційованої Національним банком України, увів в оману позивача у зазначеній справі щодо факту існування договорів, укладених для забезпечення права вимоги за кредитними зобов`язаннями боржників у розмірі, що суттєво перевищує розмір заборгованості за кредитом, та спонукав ТОВ "Бізнеспром Інвест" до укладення з АТКБ "ПриватБанк" пов`язаних між собою кредитного договору та договору поруки. У зв`язку із зазначеним оспорюваний договір, укладений під впливом обману, має бути визнаний недійсним на підставі статті 230 Цивільного кодексу України.
При цьому у ході розгляду справи № 910/17876/19 судами встановлено, що надані ТОВ "Бізнеспром Інвест" докази не містять посилань на трансформацію/майно/забезпечення за первісними кредитами та на будь-які договори поруки, які він ототожнює з умовами/підставами отримання ним кредиту та бажаними наслідками отримання за такими договорами поруки прибутку; укладення договору поруки відбулося внаслідок вільного волевиявлення ТОВ "Бізнеспром Інвест", здійсненого ним згідно із статтею 627 Цивільного кодексу України; дії ТОВ "Бізнеспром Інвест", яке уклало договір поруки, а наразі пред`являє позов про визнання його недійсним, є такими, що суперечать його попередній поведінці (укладенню договору) та є недобросовісними.
Ураховуючи недоведення ТОВ "Бізнеспром Інвест" обставин, які б свідчили про ведення його АТКБ "ПриватБанк" в оману, суди у справі № 910/17876/19 відмовили у задоволенні позовних вимог. Судові рішення залишені без змін постановою Верховного Суду від 27.01.2021.
5.5. З викладеного вбачається, що правовідносини у цій справі та у справі №910/17876/19 є подібними.
5.6. Водночас, переглядаючи судові рішення у справі № 910/17876/19 у касаційному порядку, зокрема в частині правильності застосування судами попередніх інстанцій норм статті 230 Цивільного кодексу України, Верховний Суд зазначив, що за змістом положень частин першої та третьої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлено законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 230 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. 
Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 Цивільного кодексу України).
Обман - це винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, що насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін.
Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Тобто обман має місце тоді, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою аби правочин було вчинено. Усі ці обставини (наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману) повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.
Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі статті 230 Цивільного кодексу України може бути визнаний судом недійсним. Отже, позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, тоді вважається, що наявна помилка.
Має бути встановлений причинно-наслідковий зв`язок між обманом та вчиненням правочину. Тільки той обман дозволяє оспорити правочин, який вплинув на рішення сторони вчинити цей правочин. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману іншу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину відповідно до статті 230 Цивільного кодексу України.
5.7. Крім того, колегією суддів з`ясовано, що Верховний Суд у постанові від 02.12.2020 у справі № 910/18185/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Софт-Альянс" до АТКБ "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Карт сервіс плюс", про визнання недійсним договору поруки від 08.11.2016 №4К12048И/П згідно зі статтею 230 Цивільного кодексу України залишив без змін рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2020, якими, у свою чергу, відмовлено у задоволенні позову.
При цьому, за висновками суду касаційної інстанції у справі № 910/18185/19, у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статті 230 Цивільного кодексу України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману, під яким необхідно розуміти умисне введення в оману особу, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину.
Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (позивач). Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
5.8. Так, під час розгляду справи № 910/18185/19 судами було встановлено, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Софт-Альянс", оформленим протоколом від 07.11.2016 № 7/11/2016, вирішено укласти з АТКБ "ПриватБанк" кредитний договір, ліміт цього кредитного договору становить 4 600 000 000,00 грн. Жодних посилань/згадувань/рішень в частині необхідності укладення кредитного договору/договорів поруки з метою отримання прибутку у вигляді продажу/отримання у власність товариством майна, переданого як забезпечення за "старими" кредитами, у зазначеному протоколі не міститься, так само як і не міститься будь-яких згадок і даних щодо такого майна (його оцінки, наявності) та щодо трансформації кредитного портфеля банку. 
Відповідно до протоколу техніко-економічного обґрунтування повернення кредитних коштів від 04.11.2016 та заявки на отримання кредиту від 04.11.2016 метою кредитування зазначено фінансування поточної діяльності товариства.
Жоден пункт кредитного договору не містить згадок про трансформацію, необхідність укладення оспорюваного товариством договору поруки та щодо інших обставин, на які воно покликається, обґрунтовуючи позов у справі. 
Отже, за висновками судів у справі № 910/18185/19, ТОВ "Софт-Альянс" помилково стверджував про мету укладення кредитного договору від 08.11.2016 № 4К12048И/П, вважаючи його наслідком укладення договору поруки, в той час як всі докази, наявні в матеріалах справи, підтверджують зворотне - отримання ним кредиту відбулося для фінансування поточної діяльності товариства, а укладення договору поруки - відбулося не внаслідок отримання кредиту, а внаслідок його вільного волевиявлення.
З огляду на зазначене Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ТОВ "Софт-Альянс" не довело наявності обставин, які б свідчили про ведення його в оману АТКБ "ПриватБанк" згідно зі статтею 230 Цивільного кодексу України.
5.9. Таким чином, нормативно-правове регулювання та обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, у цій справі та у справі № 910/18185/19 є подібними.
5.10. З наведеного убачається, що Верховний Суд неодноразово здійснював перегляд справ, правовідносини у яких є подібними до правовідносин у цій справі, і колегією суддів Касаційного господарського суду вже досліджувалося питання щодо застосування норм статті 230 Цивільного кодексу України у аналогічних правовідносинах.
При цьому, вирішуючи спір у цій справі, господарські суди попередніх інстанцій застосували норми статті 230 Цивільного кодексу України відповідно до вказаної правової позиції.
5.11. Так, місцевим та апеляційним господарськими судами у справі №910/18714/19 було встановлено, що відповідно до протоколу від 13.10.2016 №5 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд" за першим питанням порядку денного було вирішено укласти кредитний договір з ПАТКБ "Приватбанк" на суму 4 800 000 000,00 грн. Посилань/згадувань/рішень в частині необхідності укладення кредитного договору/договорів поруки з метою отримання прибутку у вигляді продажу/отримання у власність Позивачем майна, переданого у якості забезпечення за "старими" кредитами, у зазначеному протоколі не міститься, так само, як і не міститься будь-яких згадок і даних щодо такого майна (його оцінки, наявності і т. ін.) та взагалі щодо так званої трансформації кредитного портфелю банку.
При цьому матеріали справи не містять доказів укладення кредитного договору з метою залучення коштів для погашення заборгованості інших юридичних осіб, що є боржниками Відповідача, та на виконання плану реструктуризації (трансформації) кредитного портфелю АТКБ "Приватбанк".
У той же час відповідно до протоколу техніко-економічного обґрунтування повернення кредитних коштів від 18.10.2016 та заявки на отримання кредиту від 18.10.2016, що були надіслані ТОВ "Боранд Трейд" на адресу банку, самим Позивачем зазначено мету кредитування - фінансування поточної діяльності. При цьому у документах не наведено такої підстави для залучення додаткового фінансування за рахунок отриманого від АТКБ "Приватбанк" кредиту, як необхідність виконати договори поруки за третіх осіб і отримання від такого виконання прав вимоги до них.
Крім того, оспорюваний договір поруки підписаний сторонами без будь-яких застережень, що свідчить про погодження ними всіх умов, які містяться в договорі.
До того ж, як встановлено господарськими судами, посилань на трансформацію/майно/забезпечення за "старими" кредитами вказані документи не містять, так само, як і не містять і посилань на договори поруки, які Позивач помилково ототожнює з умовами/підставами отримання ним кредиту та бажаними наслідками у вигляді отримання прибутку за такими договорами поруки.
Відповідні обставини знайшли своє відображення і в самому кредитному договорі №4Б16091Г від 20.10.2016, а саме в пункті А.2, де метою кредитування зазначено фінансування поточної діяльності. Крім того, жоден пункт кредитного договору не містить посилання на трансформацію, необхідність укладення оспорюваного Позивачем договору поруки та щодо інших обставин, які ТОВ "Боранд Трейд" використовує в якості обґрунтування свого позову.
З огляду на викладене господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що Позивачем не доведено обставин, які б свідчили про введення Відповідачем його в оману, а також не доведено самого факту обману, наявності умислу в діях АТКБ "Приватбанк" та істотності обставин, щодо яких особу введено в оману, оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують отримання кредиту ТОВ "Боранд Трейд" для фінансування його поточної діяльності, а укладення договору поруки - не внаслідок отримання ним кредиту, а внаслідок вільного волевиявлення Позивача, здійсненого ним в порядку статті 627 Цивільного кодексу України.
5.12. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).
5.13. З вищевикладеного убачається, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово викладав правовий висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду відповідно до такого висновку, що, у свою чергу, є підставою для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Боранд Трейд" у відповідній частині.
5.14. Щодо доводів заявника про наявність передбачених пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстав для подання касаційної скарги з огляду на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання скаржника про витребування доказів, колегія суддів зазначає наступне.
5.15. Як уже зазначалося, відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.
5.16. Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 310 вказаного Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
5.17. Водночас, право учасників справи подавати заяви та клопотання передбачено статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.
5.18. Відповідно до частин першої та другої статті 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом, в якому повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.
5.19. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач подавав до місцевого господарського суду клопотання про витребування у Відповідача доказів, зокрема рішення Правління Національного банку України від 05.10.2016 № 323-ршБТ; кредитних договорів, укладених з Товариством з обмеженою відповідальністю "Есмола" від 12.02.2014 № 4Е14105И, від 19.02.2014 №4Е14121И; інформації за кредитними договорами про всі нараховані та сплачені кошти (з повернення кредиту, відсотків, пені, неустойки та інше); інформації про наявність або відсутність заборгованості за кредитним договором станом на поточну дату із зазначенням яка саме заборгованість наявна (з повернення кредиту, відсотків, пені, неустойки та інше); у разі наявності заборгованості за кредитним договором - надати розрахунок заборгованості станом на поточну дату; інформації про бухгалтерський облік за кредитними договорами на поточну дату; інформації, чи наявна за вказаним кредитним договором заборгованість зі сплати винагороди за користування кредитом, розрахована за формулою, визначеною у договорі у відповідності до курсу гривні відносно долара США; копії рішення кредитного комітету банку відносно винагороди за користування кредитом, розрахованої за формулою, визначеною у договорі у відповідності до курсу гривні відносно долара США; інформації чи подавав банк позови про визнання кредитних договорів недійсними повністю або в частині, неукладеними, тощо, коли саме, результати розгляду спору.
5.20. У підготовчому засіданні 13.03.2020 господарським судом першої інстанції було розглянуто вказане клопотання та відмовлено в його задоволенні, про що зазначено у протоколі судового засідання від 13.03.2020.
5.21. Разом з тим, не погоджуючись із такою відмовою суду у задоволенні клопотання про витребування доказів, та посилаючись, при цьому, на порушення судами норм процесуального права, скаржник не наводить обґрунтувань стосовно того яким чином докази, що він просив витребувати, можуть підтвердити ведення його в оману відповідно до положень статті 230 Цивільного кодексу України.
5.22. Таким чином, оскільки в матеріалах справи наявні усі необхідні докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять до предмета доказування у цій справі, а укладений між сторонами кредитний договір не містить посилань на трансформацію/майно/забезпечення, то суд касаційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про відмову в задоволенні поданого клопотання, оскільки відомості із витребуваних документів жодним чином не вплинули б на результат вирішення справи.
5.23. З огляду на викладене незгода Позивача з рішенням суду щодо відмови у задоволенні клопотання про витребування доказів не свідчить про прийняття судами рішень з порушенням норм процесуального права та не є підставою для їх скасування.
5.24. Ураховуючи те, що інших підстав для касаційного оскарження у касаційній скарзі ТОВ "Боранд Трейд" наведено не було, а решта доводів зазначеної скарги є такими, що не спростовують висновки судів попередніх інстанцій, не підтверджують порушення місцевим і апеляційним судами норм матеріального чи процесуального права та фактично спрямовані на необхідність переоцінки доказів, які містяться у справі, Суд дійшов висновку, що вказана скарга задоволенню не підлягає.
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Відповідно до частин першої - п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
6.2. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
6.3. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).
6.4. Одночасно згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
6.5. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
6.6. За змістом частини першої статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
6.7. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права не отримали підтвердження, не спростовують висновків місцевого та апеляційного господарських судів, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Боранд Трейд" в частині підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу, необхідно закрити. У решті заявлених вимог касаційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану постанову необхідно залишити без змін.
7. Розподіл судових витрат
7.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України необхідно покласти на скаржника.
Керуючись статтями 296, 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд", відкрите з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
2. В іншій частині касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд" залишити без задоволення.
3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2020 у справі №910/18714/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          В. А. Зуєв

Судді                                                                                                     Т. Б. Дроботова

                                                                                                    Ю. Я. Чумак