ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«16» лютого 2021 року
м. Харків
справа № 629/4356/20
провадження № 22ц/818/1862/21
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.
за участю секретаря – Дмитренко А.Ю.
учасники справи: 
позивачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
відповідач – Акціонерне товариство «УкрСиббанк»
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2020 року в складі судді Попова О.Г.
в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору іпотеки припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що 22 липня 2008 року між банком та ОСОБА_3 (змінив ім`я на « ОСОБА_4 ») Шмайовичем укладено договір про надання споживчого кредиту №11374363000, відповідно до якого банк надав йому кредит в сумі 34 000,00 доларів США, а він зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах відповідно до договору.

В якості забезпечення зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки №3961 від 22 липня 2008 року, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказали, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2015 року стягнуто солідарно з них на користь банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11374363000 від 22 липня 2008 року в розмірі 9098,09 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 08 грудня 2014 року становило 140 251,60 грн, заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит у розмірі 7793,00 грн, а також судовий збір у розмірі 740,23 грн з кожного.

Зазначене рішення суду виконано в межах виконавчого провадження у повному обсязі, після чого 01 липня 2015 року виконавче провадження закінчено.

Незважаючи на виконання рішення суду та погашення заборгованості, банк вдруге звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, та постановою Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь банку 3% річних в сумі 1228,97 грн та судовий збір в сумі 48,00 грн, а всього 1276,97 грн.

Вказали, що 20 березня 2019 року ОСОБА_1 у добровільному порядку виконав зазначене судове рішення та сплатив через касу банку визначену судом заборгованість.

Зазначили, що зобов`язання за кредитним договором виконані в повному обсязі, тому іпотека за договорами, якими забезпечувалось виконання кредитного договору, є припиненою як похідне зобов`язання. Отже, наявні підстави для зняття обмеження з заставного майна.

Однак, відповідач безпідставно не знімає обтяження з вищевказаної квартири, чим спричиняє перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження нерухомим майном.

Просили визнати припиненим договір іпотеки №3961 від 22 липня 2008 року, предметом якого є чотирикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка є власністю ОСОБА_2 , та зняти заборону на нерухоме майно № НОМЕР_1 , зареєстровану 22 липня 2008 року приватним нотаріусом Степанчук Н.О., судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – задоволено; визнано припиненим договір іпотеки №3961 від 22 липня 2008 року, предметом якого є чотирикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., яка є власністю ОСОБА_2 , та знято заборону на нерухоме майно №7606613, зареєстровану 22 липня 2008 року приватним нотаріусом Степанчук Н.О.; стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Акціонерне товариство «УкрСиббанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову; вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про припинення зобов`язань сторін за кредитним договором у зв`язку з їх виконанням не відповідає обставинам справи, оскільки виконання боржником судових рішень не є тотожним виконанню зобов`язання за кредитним договором. Немає підстав вважати, що основне зобов`язання за кредитним договором виконане в повному обсязі. Належним способом захисту прав позивачів є вимога про визнання припиненими зобов`язань за договором іпотеки, а не визнання припиненим договору іпотеки, тобто позивачами обрано неналежний спосіб захисту прав.

15 лютого 2021 року до суду апеляційної інстанції від представниці позивачів електронною поштою надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони вважали рішення суду – законним, а апеляційну скаргу – необгрунтованою. При цьому акцентували увагу на тому, що основне зобов`язання виконано в повному обсязі, що є підставою для припинення іпотеки. 

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 15 лютого 2021 року та 16 лютого 2021 року до суду апеляційної інстанції від сторін надійшли заяви про розгляд справи за відсутності сторін.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. 

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що забезпечене іпотекою зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 22 липня 2008 року виконано у повному обсязі, тому договір іпотеки №3961 від 22 липня 2008 року, який має похідний характер від основного зобов`язання, слід визнати припиненим та скасувати обтяження майна.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 (в подальшому ім`я змінено на « ОСОБА_4 ») укладено договір №11374363000 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого позичальник отримав кредит в сумі 34 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів у розмірі 15,00% річних, понад встановлений договором термін - 30,00% річних з терміном повернення не пізніше 22 липня 2015 року (а. с. 37-40). 

Також між банком та ОСОБА_2 22 липня 2008 року укладено договір поруки № 218680, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язалась солідарно відповідати перед банком за зобов`язаннями ОСОБА_5 (а. с. 50-51).

Крім того, у забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 22 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 3961, предметом якого є належна їй квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 6.1. договору іпотеки передбачено, що він діє до повного виконання зобов`язань за договором, що обумовлює основне зобов`язання (а. с. 45-46).

Того ж дня на підставі договору іпотеки встановлено обтяження щодо квартири - заборона на нерухоме майно №7606613, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а. с. 34).

Технічний паспорт на квартиру та договір купівлі-продажу квартири від 02 жовтня 2004 року передано ОСОБА_5 банку за договором відповідального зберігання документів від 22 липня 2008 року (а. с. 33).

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2015 року у справі № 629/5679/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11374363000 від 22 липня 2008 року в розмірі 9098,09 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 08 грудня 2014 року становить 140 251,60 грн, заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит у розмірі 7793,00 грн, а також судовий збір у розмірі 740,23 грн з кожного (а. с. 52-53).

Під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що станом на 08 грудня 2014 року заборгованість з повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом становить 9098,09 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 08 грудня 2014 року становить 140 251,60 грн, з яких: 7637,99 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 08 грудня 2014 року становить 117 743,43 грн - кредитна заборгованість; 1460,10 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 08 грудня 2014 року становить 22 508,17 грн - заборгованість з процентів. Сума заборгованості зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит станом на 08 грудня 2014 року становить - 7793,00 грн, з яких: 6098,22 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 1694,78 грн - пеня за прострочення сплати процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Рішення набрало законної сили 26 березня 2015 року, та на його виконання 31 березня 2015 року видано виконавчий лист (а. с. 83). 

ОСОБА_5 звертався до банку із заявами щодо прийняття коштів у рахунок погашення заборгованості та вимогою про розірвання договору (а. с. 70-76).

08 червня 2015 року відділом державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 31 березня 2015 року на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2015 року (а. с. 79, 80).

З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 червня 2015 року вбачається, що постановою державного виконавця від 17 червня 2015 року на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_5 та ОСОБА_2 накладено арешт у межах суми звернення стягнення - 148 784,83 грн (а. с. 60, 62, 63, 64).

Як вбачається з постанов державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 01 липня 2015 року та копій квитанцій від 30 червня 2015 року № 86 на суму 740,23 грн, №85 на суму 740,23 грн, № 83 на суму 148 044,60 грн, боржником у повному обсязі виконано рішення суду від 12 березня 2015 року, суму заборгованості сплачено 30 червня 2015 року, в зв`язку з чим постановлено закінчити виконавче провадження та припинити чинність арешту майна боржника (а. с. 77-78, 81, 82).

З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 липня 2015 року вбачається, що на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , обтяження припинено (а. с. 65-66).

З відповіді банку від 25 серпня 2015 року вбачається, що ОСОБА_5 повідомлено, що за кредитним договором існує прострочена заборгованість, дія кредитного договору у судовому порядку не припинялась (а. с. 67).

ОСОБА_5 змінив своє ім`я « ОСОБА_6 » на ім`я « ОСОБА_4 », про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області 26 лютого 2016 року складено актовий запис № 12, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 (а. с. 19).

У 2017 році Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» вдруге звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором №11374363000 про надання споживчого кредиту, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором: зі сплати кредиту у розмірі 2136,00 доларів США, процентів з 31 грудня 2014 року по 31 березня 2017 року у розмірі 2347,63 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом з 04 квітня 2016 року по 03 квітня 2017 року у розмірі 18 493,42 грн, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами з 03 квітня 2016 року по 03 квітня 2017 року в розмірі 16 493,52 грн, 3% річних від простроченої суми, що складає 1228,97 грн, а також судові витрати у розмірі 1 600,00 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 липня 2018 року по справі № 629/1371/17 у задоволенні позову відмовлено (а. с. 54-56). 

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 липня 2018 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 3% річних та стягнуто з ОСОБА_5 на користь банку 3% річних в сумі 1228,97 грн та судовий збір в сумі 48,00 грн, а всього 1276,97 грн (а. с. 57-59).

20 березня 2019 року ОСОБА_1 у добровільному порядку виконав судове рішення Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року та сплатив через касу банку визначену судом заборгованість у розмірі 48,00 грн та 1228,97 грн, що підтверджується копіями квитанцій № 41 та № 39 від 20 березня 2019 року (а. с. 111-112).

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 вересня 2020 року, запис щодо обтяження кватири АДРЕСА_2 на підставі договору іпотеки не виключено (а. с. 34).

Також, ОСОБА_1 звертався до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області та Національного банку України з приводу порушення його прав банком, однак йому роз`яснено його право звернення до суду (а. с. 68-69, 84-85).

Частиною першою  статті 509 ЦК України  передбачено, що зобов`язанням  є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частинами першою, другою  статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до  статті 599 ЦК України  зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей  526,  599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

За приписами статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Отже, іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних із припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.

За відсутності заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється.

У випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням.

Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобов`язань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час пред`явлення вимоги.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.
Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання.

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Такий правовий висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) та від 27 березня 2019 року у справі у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19).

Отже, для вирішення питання про припинення іпотеки суд повинен встановити факт припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з його повним і належним виконанням боржником.

За такого висновку наслідком та належним способом захисту прав іпотекодавця є визнання припиненими зобов`язань за іпотечним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, банк реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості та звернувся з відповідним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до суду.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 9098,09 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 08 грудня 2014 року становило 140 251,60 грн, заборгованість зі сплати пені у розмірі 7793,00 грн та судові витрати.

У подальшому постановою Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку 3% річних у розмірі 1228,97 грн. При цьому, у задоволенні інших вимог банку, що випливають з кредитного договору від 22 липня 2008 року, судом відмовлено.

Перерахувавши банку 149 525,06 грн в межах виконавчого провадження на виконання рішення суду від 12 березня 2015 року та 1276,97 грн на виконання постанови суду від 20 листопада 2018 року добровільно, ОСОБА_1 виконав у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором від 22 липня 2008 року, яке відповідно статті 599 ЦК України є припиненим у зв`язку з виконанням, проведеним належним чином.

Постанова про закінчення виконавчого провадження від 01 липня 2015 року свідчить про те, що рішення суду від 12 березня 2015 року виконано. Вказана постанова державного виконавця є чинною, в матеріалах справи відсутні докази її оскарження, зокрема, у судовому порядку. Під час розгляду цієї справи відсутні правові підстави для оцінки правомірності дій державного виконавця під час виконання зазначеного судового рішення.

Оскільки між сторонами припинено основне зобов`язання (кредитний договір), то визнанню припиненим підлягає й іпотечний договір від 22 липня 2008 року, укладений у забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором.

З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні.

Отже, вимоги про визнання договору іпотеки припиненим і зняття заборони відчуження майна є взаємопов`язаними та такими, що випливають одна з одної.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку по суті заявлених вимог про припинення іпотеки та скасування обтяження майна.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 13 квітня 2020 року у справі № 161/9711/18 (провадження № 61-9074св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 344/9401/16-ц, провадження № 61-3833св19.

Доводи апеляційної скарги банку щодо того, що виконання боржником судових рішень не є тотожним виконанню зобов`язання за кредитним договором, є безпідставними, оскільки обсяг зобов`язань ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором від 22 липня 2008 року визначений судовими рішеннями, які виконано, що підтверджується квитанціями про сплату коштів та постановою про закінчення виконавчого провадження.

Будь-якого розрахунку наявної у позивачів заборгованості за кредитним договором від 22 липня 2008 року банком на спростування позову не надано. В апеляційній скарзі про це також не зазначено.

Посилання банку щодо того, що позивачами обрано неналежний спосіб захисту прав, судова колегія відхиляє, оскільки визнання припиненим договору іпотеки та скасування обтяжень майна є ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , спрямованим на їх відновлення. Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання за договором, таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом його визнання на підставі пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - залишити без задоволення.
Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 19 лютого 2021 року.