ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 березня 2021 року 	м.Дніпро	справа № 310/5795/20 2-а/310/99/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 жовтня 2020 року                                                        у справі № 310/5795/20 (2-а/310/99/20) (суддя Прінь І.П.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Парибрик Віталія Юрійовича, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до інспектора Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції Парибрик Віталія Юрійовича, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 14 серпня 2020 року серії ЕАМ № 2975612 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП України.
          Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 жовтня                 2020 року адміністративний позов задоволено. Судом скасовано оскаржену постанову та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області подано апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, скаржник просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
          Від позивача на адресу Третього апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
          Інспектор Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області старший лейтенант поліції Парибрик Віталій Юрійович своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
          З урахуванням вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження.
          Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
          Встановлені обставини справи свідчать про те, що 14 серпня 2020 року інспектором Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Парибик В.Ю. було винесено постанову серії ЕАМ №2975612 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП, а саме за те, що він, керуючи автомобілем ВАЗ 111930 д/ НОМЕР_1 , виїжджаючи з боку с. Азовське на 555 км а/д М-14, перетнув суцільну смугу дорожньої розмітки, яка розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п.34 ПДР - Порушення вимог розмітки проїзної частини доріг, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.
          Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
          Суд першої інстанції, скасовуючи оскаржену постанову, вказав, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності є безпідставним, оскільки факт вчинення правопорушення не є доведеним належними та допустимими доказами.
          Колегія суддів погоджується з висновками суду, враховуючи наступне.
          Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України “Про дорожній рух” визначається Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
          Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
          Розділ 34 Правил дорожнього руху «Дорожня розмітка» містить перелік існуючої дорожньої розмітки.
          Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
          Позивачу в провину ставиться правопорушення, яке виразилося у порушенні вимог розмітки проїзної частини доріг.
          Відповідно до п.10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року №1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП, у ній, зокрема: необхідно навести докази, згідно яких зроблено висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення і назвати мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник або наведених ним обставин.
          Згідно з п.1 ст.247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
          Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
          Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію», передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
          Дослідивши матеріали справи та копію постанови від 14.08.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, колегією суддів встановлено, що складена інспектором поліції постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, зокрема в ній не зазначені докази, на підставі яких інспектором поліції було встановлено правопорушення.
          Позивач вказує на те, що він їхав по а/д М-14 зі сторони м.Маріуполь, а не зі сторони с. Азовське, як вказано у постанові. Він не перетинав суцільну смугу дорожньої розмітки, яка розділяє транспортні потоки протилежних напрямків.
          З відділу поліції до суду першої інстанції направлений оригінал постанови від 14.08.2020 року, до якого долучений диск з відеозаписом. У п.7 постанови зазначено «до постанови додаються: відео архів в наявності».
          Разом з цим, у копії постанови, яка була вручена позивачу, такий запис у п.7 відсутній. Вказане свідчить про те, що цей допис було здійснено інспектором після розгляду справи про адміністративне правопорушення.
          З надано відеозапису взагалі не вбачається щоб автомобіль ВАЗ 111930 д/н НОМЕР_1 виїжджав на зустрічну смугу руху, тобто перетинав суцільну лінію, яка розділяє транспортні потоки, як вказано у постанові.
          Колегія суддів зазначає, що оскаржена постанова не містить даних про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення. З наданого відеозапису не можливо встановити дату, час та місце здійснення відеозйомки, особу, яка перебувала за кермом автомобіля, технічні характеристики пристрою на який здійснювався відеозапис.
          Слід зазначити, що оскаржена постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені особою яка може бути зацікавленою, а підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами та доказами матеріали справи не містять. Ця обставина ставить під сумнів надання доказів відповідачем щодо вчинення правопорушення позивачем.
          Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
          Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
          В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          В даному випадку, відповідач - працівник органу Національної поліції, при вирішенні питання про наявність чи відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення, не вжив заходів для забезпечення всебічного повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення всупереч положенням Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, не врахував достатність та допустимість доказів, наявність вини позивача, без достатніх підстав виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
          З огляду на викладене вище, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність скасування постанови та, як наслідок, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
          Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
          Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області - залишити без задоволення.

          Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 жовтня                2020 року у справі № 310/5795/20 (2-а/310/99/20) - залишити без змін.

          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч.3 ст.272 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак