СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2021 р.                                                                         Справа № 922/676/20  
                   
Cхідний апеляційний господарський суд у складі:
Головуючий (суддя-доповідач): Судді: 	 Стойка О.В.  Попков Д.О., Пушай В.І. 	
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників апеляційну скаргу  	 Управління освіти адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради м.Харків  	
на рішення господарського суду	 Харківської області  	
від	12.05.2020р. 	
у справі 	№ 922/676/20 (суддя Буракова А.М.)	
за позовом:  до: 	Товариства з обмеженою відповідальністю “Харківгаз Збут”  м.Харків  Управління освіти адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради м.Харків	
 про 	 стягнення 18 222,85 грн. 	

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року до господарського суду Харківської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (далі-Позивач) із позовною заявою до Управління освіти адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради (далі-Відповідач) про стягнення з Відповідача на користь Позивача основного боргу в сумі 17 314,69 грн., пені в сумі 816,39 грн., 3% річних в сумі 91,77 грн. та 2 102,00 грн. судового збору.
Рішенням господарського суду Харківської області від 12.05.2020 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Харківгаз Збут” м.Харків до Управління освіти адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради м.Харків про стягнення 18 222,85 грн. – задоволено, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 17 314,69 грн.  основного боргу, 816,39 грн. - пені, 91,77 грн. - 3% річних, а також  2 102,00 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся із апеляційною скаргою на рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2020 року у справі №922/676/20, в якій просив скасувати спірне рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права України, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, скаржник зазначає наступне:
-    суд при прийнятті спірного рішення застосував норми матеріального права, які не підлягали застосуванню в даній справі, а саме приписи ст. ст. 712, 714 ЦК України, в той час, як в даній ситуації в силу природи спірних правовідносин, застосуванню підлягали норми господарського законодавства, а саме ст. ст. 275, 276 ГК України;
-    судом було допущено порушення норм процесуально законодавства, а саме ст. ст. 76, 78 ГПК України, в частині ненадання належної правової оцінки наданих Позивачем доказів, а також врахування при прийнятті спірного рішення явно недостовірних доказів.
Інших доводів апеляційна скарга Відповідача не містить.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25 вересня 2020 року у справі №922/676/20 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2020 року та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи. Вказаною ухвалою також повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі ч. 10 ст. 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
До канцелярії Східного апеляційного господарського суду 07.10.2020 року від Позивача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. В обґрунтування клопотання, Позивач вимагав врахувати складність справи, обсяг та характер доказів, а також факт того, що вирішення  справи має виняткове значення для Позивача, проте будь-якого обґрунтування таких висновків, крім їх декларування заявником не надано. 
Відповідно до вимог п. 10 ст. 270 ГПК України,   апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже, враховуючи обставини справи, зокрема, невелику її складність, характер доводів апеляційної скарги, незначну суму заборгованості, що не перевищує десяти відсотків з передбаченої вищенаведеною нормою закону граничного розміру ціни позову, відсутності жодного обґрунтування винятковості значення для Позивача апеляційного перегляду даної справи, діючих на території України карантинних обмежень, встановлених на території України карантинних обмежень, встановлених  Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” (з подальшими змінами та доповненнями) з 12 березня 2020 року,  судова колегія  не вбачає  підстав до задоволення  зазначеного клопотання Позивача, та вважає за необхідне розглядати справу №922/676/20 у передбаченому ч. ч. 2, 10 ст. 270 ГПК України, порядку письмового провадження без виклику  учасників справи.  
До канцелярії Східного апеляційного господарського суду 07.10.2020 року від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Відповідача, за змістом якого Позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги та прохав суд спірне рішення господарського суду від 12.05.2020 року залишити без змін.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (з подальшими змінами та доповненнями) з 12 березня 2020 року на усій території України запроваджено карантин. Дію карантину неодноразово продовжено, в тому числі до 28 лютого 2021 року.
Згідно Указу Президента від 13 березня 2020 року № 87/2020 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.
17 липня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 731-IX від 18.06.2020.
У відповідності до положень п.1 вказаного Закону пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України було викладено в такій редакції:"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".
Відповідно до пункту 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 731-IX процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" N 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Враховуючи викладене, колегія суддів надала сторонам достатньо часу для можливості реалізації своїх процесуальних прав, а саме подати до Східного апеляційного господарського суду заяви, клопотання, заперечення, пояснення по справі, відзиви на апеляційну скаргу, а також вчинити інші процесуальні дії, право на які передбачено приписами ГПК України.
Враховуючи викладене, судова колегія констатує відсутність порушення строків розгляду апеляційної скарги Управління освіти адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради м .Харків на рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2020 року.
Будь-яких інших заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.
Судовою колегією дотримано принцип незмінності складу судової колегії, а також взято до уваги введення на території України карантину за постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 (з наступними змінами та доповненнями) з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19.
За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.
Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст.8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:
-  укладення 21.01.2019 року між сторонами договору №41GВ617-181-19 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (установи та організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) (далі – Договір);
-   укладення 02.01.2020 року між сторонами додаткової угоди № 9 до Договору, за змістом якої, умови Договору продовжено на січень 2020 року із встановленням планових обсягів та вартості газу на визначений період;
-    надання Позивачем відповідно до умов Договору Відповідачу в грудні 2019 року природного газу в обсязі 7171,26 куб.м., на загальну суму 58 722,79 грн;
-    направлення Позивачем Відповідачу актів приймання-передачі природного газу № ХО389024169 від 23.12.2019 за період надання послуг з 01.12.2019 по 23.12.2019 ( підписаний та повернутий Відповідачем) та № № ХО389025026 від 31.12.2019 за період надання послуг з 24.12.2019 по 31.12.2019 ( неповернутий Відповідачем на адресу Позивача);
-   здійснення часткової оплати 27.01.2020 Відповідачем за поставлений природний газ в грудні 2019 року за 5 056,780 куб.м. в сумі 41408,10 грн.;
-    виникнення у Відповідача перед Позивачем заборгованості зі сплати природного газу за період з 24.12.2019 по 31.12.2019 у розмірі 17314,69 грн.
Наведені обставини сторонами не заперечуються.
В обґрунтування позовних вимог, Позивач посилався на порушення Відповідачем  умов Договору в частині своєчасної та повної оплати за поставлений природний газ в грудні 2019 року, що стало наслідком виникнення у Відповідача перед Позивачем заборгованості на загальну суму 17 314,69 грн. 
Відповідач правом на подання відзиву в суді першої інстанції не скористався. Про час та місце розгляду справи №922/676/20 судом першої інстанції був повідомлений належним чином.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначав про їх обґрунтованість та доведеність належними доказами, а також не спростування Відповідачем факту  наявності заборгованості у сумі 17   314,69 грн. за отриманий в грудні 2019 року газ за Договором.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній  додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.   Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
          Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що їх не спростовують, виходячи з наступного.
          Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст  договору  становлять  умови (пункти),  визначені на розсуд сторін і погоджені ними,  та  умови,  які  є  обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших  цілях, не пов`язаних з особистим,  сімейним,  домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Так, відповідно до матеріалів справи між сторонами було укладено Договір, відповідно до п. 1.1. якого, постачальник (ТОВ "Харківгаз Збут") зобов`язувався передати у власність споживачу (Управлінню освіти адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради) природний газ, а споживач зобов`язувався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.
Згідно п. 4.2.1. Договору, оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем в розмірі 100% місячної вартості запланованого обсягу газу до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період.
Відповідно до п. 4.2.3. Договору, у випадку несплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.
Так, відповідно до наданих Позивачем доказів, ним була здійснена поставка природного газу  Відповідачу у грудні 2019 року в обсязі 7 171,26 куб. м. на загальну суму 58 722,79 грн. Останній, в свою чергу, здійснив лише часткову оплату поставленого у грудні 2019 року газу, а саме за 5 056,780 куб. м. в сумі 41 408,10 грн.
Доказів на спростування вищенаведеного факту неналежного виконання Відповідачем зобов`язання за Договором матеріали справи не місять.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про неналежне виконання Відповідачем умов Договору, та наявності в нового перед Позивачем заборгованості за поставку у грудні 2019 року природного газу на загальну суму 17 314,69 грн.
Відповідач в апеляційній скарзі не спростовує фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції, а доводи апеляційної скарги зводяться до невірного застосування суд норм матеріального права та неналежного дослідження наданих Позивачем доказів.
При цьому Відповідач не зазначає, які саме докази він вважає неналежними та які обставини справи ним спростовуються.
Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України, відповідно до першої частини якої, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Відповідно до п. 6.2.1. Договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.
Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним  правил  здійснення  господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних  санкцій  за  прострочення  виконання зобов`язання,  якщо  інше  не  встановлено  законом або договором, припиняється через шість місяців від дня,  коли зобов`язання мало бути виконано.
Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, на підставі вищенаведеного, Позивачем на основну суму заборгованості Відповідача були нараховані штрафні санкції, а саме 816,39 грн. пені та 91,77 грн. 3% річних.
Відповідач, а ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надав іншого розрахунку пені та 3% річних, а також не зазначив доводів на спростування наведеного судом розрахунку.
Враховуючи викладене, перевіривши суми до стягнення та підстави їх нарахування, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку Позивачем були заявлені обґрунтовані та вмотивовані вимоги до відшкодування зазначених сум, а саме суми основного боргу в розмірі – 17 314,69 грн., суми пені в розмірі - 16,39 грн. пені та 3% річних  в розмірі  91,77 грн. 
Щодо доводів заявника, що судом першої інстанції безпідставно було застосовано приписи ЦК України, та залишено поза увагою норми господарського кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом ст. 7 ГПК України, відносини у сфері господарювання регулюються   Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами. Отже доводи апеляційної скарги, що спірні відносини не регулюються нормами ГК України, не базуються  на нормах закону. 
Крім того, предметом врегулювання ст. ст. 275, 276 ГПК України, є постачання електричної енергії споживачам, в той час, як  в даній спірній ситуації заявлено вимоги щодо сплати коштів за неналежне виконання умов Договору, предметом якого є постачання Позивачем природного газу Відповідачу.
Заявляючи про хибне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, Відповідач не наводить конкретного випадку невірного тлумачення судом закону або застосування закону, який підлягав застосуванню, а загальні доводи щодо неможливості застосування норм ЦК України до господарських правовідносин визнаються судовою колегією необґрунтованими. 
Щодо доводів Відповідача, що господарським судом при прийнятті рішення було допущено порушення норм процесуально законодавства, а саме ст. ст. 76, 78 ГПК України, в частині ненадання належної правової оцінки наданих Позивачем доказів, а також врахування явно недостовірних доказів, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі.
Колегія суддів констатує, що зазначаючи про здійснення судом неналежної правової оцінки доказів, а також прийняття до уваги недостовірних доказів, Відповідач не конкретизує ці випадки, а відтак, такі доводи базують лише на власних припущеннях Відповідача. 
Інші доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними висновками колегії суддів та приписами чинного законодавства. 
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи спірне рішення, в повній мірі дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення на основі всіх доводів, що були належним чином надані сторонами і підтверджувалися наявними в матеріалах справи доказами.
Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.
За таких підстав рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2020 року у справі №922/676/20 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги (Управління освіти адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради м.Харків).
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Управління освіти адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради м.Харків – залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2020 року у справі №922/676/20 – залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Управління освіти адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради м. Харків
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених в п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
          Повний текст постанови складено 19.02.2021 

Головуючий суддя                                                                    О.В. Стойка

Суддя                                                                                           Д.О. Попков  

Суддя                                                                                           В.І. Пушай