ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3409/21 Справа № 204/3701/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.
               при секретарі — Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2020 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства “Перший Український міжнародний банк”, державного реєстратора Дніпропетровської області філії комунального підприємства “Центр державної реєстрації” Профатілової Марини Сергіївни про визнання рішень протиправними, скасування рішення, скасування запису про реєстрацію права власності, -

в с т а н о в и л а:

       У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства “Перший Український міжнародний банк”(далі — АТ “ПУМБ”), державного реєстратора Дніпропетровської області філії комунального підприємства “Центр державної реєстрації” Профатілової М.С. про визнання рішень протиправними, скасування рішення, скасування запису про реєстрацію права власності, мотивуючи його тим, що 19 жовтня 2007 року між ним та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого наразі є АТ «ПУМБ», було укладено кредитний договір №5715782, у відповідності до умов якого кредит надавався у сумі 53 500 доларів США на строк до 19 жовтня 2027 року на придбання нерухомості - квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . 
       З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 19 жовтня 2007 року між ним та банком був укладений іпотечний договір №5715802, предметом іпотеки була вищезгадана квартира АДРЕСА_2 .
       Зазначав, що належним чином виконував умови кредитного договору, однак у зв`язку з настанням світової фінансової кризи з серпня 2013 року припинив виконувати зобов`язання за кредитним договором та у вересні 2014 року АТ «ПУМБ» звернувся до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до нього про стягнення боргу за кредитним договором. 04 березня 2015 року рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська у справі №204/6632/2014-ц вищезазначений позов банку   задоволено, стягнуто з нього заборгованість за кредитним договором №5715782 від 19 жовтня 2007 року в загальному розмірі 51 629,70 доларів США, еквівалент 984,82 долари США та 38 400 грн., яка складається з наступного: заборгованість за сумою кредиту — 47 616,69 доларів США; заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом — 4 013,01 доларів США; сума пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором - еквівалент 449,82 доларів США; сума штрафів за порушення відповідачем обов`язків, передбачених пп.4.3.2-4.3.6 кредитного договору - еквівалент 535 доларів США; сума штрафів за порушення відповідачем обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування 38 400 грн.  
       Вказував, що у вересні 2016 року він отримав вимогу (попередження стосовно ухвалення рішення публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» про прийняття предмету іпотеки у свою власність) №1725 від 05 вересня 2016 року. Згідно зазначеної вимоги, банк вимагав погашення заборгованості у розмірі 62 926,46 доларів США, що на 11 296,76 доларів США більш ніж сума, встановлена рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська у справі №204/6632/2014-ц. Також, в вимозі №1725 від 05 вересня 2016 року зазначено, що ціна предмету іпотеки встановлюється на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, яка здійснюється коштом Іпотекодавця.
       31 травня 2017 року та 14 червня 2017 року він звертався до банку із пропозицією щодо врегулювання заборгованості, які по теперішній час залишені без розгляду та належного реагування.
       Посилаючись на те, що йому стало відомо, що 21 березня 2018 року Державним реєстратором Дніпропетровською обласною філією комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Дніпропетровської області Профатіловою М.С. було здійснено державну реєстрацію приватної власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «ПУМБ», що порушує вимоги закону та його права, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати протиправним рішення АТ “ПУМБ” про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 19 жовтня 2007 року №5715782; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40349443 від 28 березня 2018 року, прийняте державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства “Центр державної реєстрації“ Дніпропетровської області Профатіловою М.С. стосовно об`єкт нерухомого майна: квартиру, об`єкт житлової нерухомості, адреса - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1517593412101;скасувати запис №25459880 від 21 березня 2018 року у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчинений державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства “Центр державної реєстрації“ Дніпропетровської області Профатіловою М.С., про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру, об`єкт житлової нерухомості, адреса - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1517593412101, за ПАТ “ПУМБ” код ЄДРПОУ 14282829. 
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
       В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що банк порушив порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, не провів належну оцінку предмету іпотеки, не надіслав відповідну вимогу, також суд залишив без уваги практику Верховного Суду, викладену в постановах з подібних правовідносин, наголошував на тому, що кредит був наданий йому на споживчі цілі, а тому на дані правовідносини розповсюджуються вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
       10 березня 2021 року відповідач АТ “ПУМБ” надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначали, що ними дотримано усіх вимог закону під час проведення реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки.  
       15 березня 2021 року від представника відповідача АТ “ПУМБ” - адвоката Посметної М.М. надійшла заява про відкладення розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1  у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.   
       Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
       Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
       Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
       Зважаючи на те, що відповідач сповіщений належним чином про дату судового засідання (т.2 а.с.34), надав відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає за необхідне клопотання про відкладення розгляду справи залишити без задоволення, оскільки неявка відповідача  в судове засідання з врахуванням обставин справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
       Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України). 
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, у повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 19 жовтня 2007 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ЗАТ «ПУМБ», найменування якого наразі змінено на АТ «ПУМБ», укладено кредитний договір №5715782.
       У відповідності до укладеного кредитного договору, кредит надавався у сумі 53 500 доларів США строком до 19 жовтня 2027 року з процентною ставкою за користування кредитом 11,9% на придбання нерухомості - квартира, реєстраційний номер: 20519090, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .
       Також, 19 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та банком укладений іпотечний договір №5715802, яким забезпечувались виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №5715782.
       Згідно із п.1.3. іпотечного договору, предметом іпотеки була квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .
       Пунктом 4.7. іпотечного договору зазначено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.
       Так п.п.4.7.1. п.4.7. іпотечного договору визначено, що у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця. В зазначеному повідомлені має міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя, суть та розмір вимог за основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.
       Як визнавалося позивачем та не спростовувалося АТ “ПУМБ”, ОСОБА_1 з серпня 2013 року припинив виконувати зобов`язання за кредитним договором.
       04 березня 2015 року рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська у справі №204/6632/2014-ц позов банку до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено, вирішено: стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором №5715782 від 19 жовтня 2007 року в загальному розмірі 51 629,70 доларів США, еквівалент 984,82 долари США та 38 400 грн., яка складається з наступного: заборгованість за сумою кредиту — 47 616,69 доларів США; заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом — 4 013,01 доларів США; сума пені за порушення строків виконання зобов`язань за Кредитним договором - еквівалент 449,82 доларів США; сума штрафів за порушення відповідачем обов`язків, передбачених пп.4.3.2-4.3.6 кредитного договору - еквівалент 535 доларів США; сума штрафів за порушення відповідачем обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування 384 00,00грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір в сумі 3 654 грн.
       У вересні 2016 року ОСОБА_1 отримана вимога (попередження стосовно ухвалення рішення АТ «ПУМБ» про прийняття предмету іпотеки у свою власність) №1725 від 05 вересня 2016 року.
       Згідно зазначеної вимоги, банк вимагав погашення заборгованості у розмірі 62 926,46 доларів США. Також, в вимозі №1725 від 05 вересня 2016 року зазначено, що ціна предмету іпотеки встановлюється на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, яка здійснюється коштом іпотекодавця.
       Згідно висновку про вартість майна від 20 березня 2018 року, виготовленого СОД «УкрЕксПроБуд» оцінювачем ОСОБА_2 на замовлення АТ «ПУМБ», ринкова вартість квартири, що є предметом іпотеки, на дату 20 березня 2018 року складає 348 727 грн. без ПДВ.
       21 березня 2018 року Державним реєстратором Дніпропетровською обласною філією комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Дніпропетровської області Профатіловою М.С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав, індексний номер 40349443, на підставі якого внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію приватної власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_2 за АТ «ПУМБ», індексний номер: 1517593412101, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
       Згідно інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №164856157, підставою виникнення права власності на зазначену вище квартиру є іпотечний договір, серія та номер ВКА №714936, виданий 19 жовтня 2007 року, видавник приватний нотаріус Ю.В.Жукова; вимога серія та номер №1725, виданий 05 вересня 2016 року, видавник заступник директора Департаменту - начальник Управління Д.Б.Конюшко.
       Листом вих.КНО-44.4.2/541 від 23 квітня 2018 року АТ «ПУМБ» повідомило ОСОБА_1 про те, що 20 березня 2018 року банком було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором №5715782 від 19 жовтня 2007 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», у розмірі 1 543 876,86 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 20 березня 2018 року складає в еквіваленті 58 400,45 доларів США.
       Також судом першої інстанції зазначено, що позивачем визнано факт отримання вимоги №1725 від 05 вересня 2016 року, в свою чергу, як було встановлено судом, до перереєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем-1, а саме 20 березня 2018 року, АТ «ПУМБ» було отримано звіт про оцінку майна, копія якого долучена до матеріалів даної справи, що спростовує твердження позивача в його позовній заяві щодо відсутності такої оцінки. 
       Посилання позивача на збільшення суми заборгованості за кредитним договором у вимозі банку від 05 вересня 2016 року порівняно з сумою, яку було стягнуто рішенням суду від 04 березня 2015 року, судом були відхилені у зв`язку з правовими позиціями, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 і від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17.
       Розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції не встановив  підстав для задоволення позову. 
       Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.
       Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека – це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
       Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
       За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
       Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
       Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
       Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
       Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
       Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.
       Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
       Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку №1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
       Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідна вимога про усунення порушень банком надсилалась та була отримана позивачем. Про що ним зазначено як у позові так і в апеляційній скарзі. 
       На думку колегії суддів дана вимога є належною. 
       У вимозі від 05 вересня 2016 року за вих.№1725 було зазначено про необхідність виконання основного зобов`язання за кредитним договором протягом строку, зазначеного у вимозі, та попереджено про те, що у разі неусунення порушень за кредитним договором банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність (т.1 а.с. 21), а тому доводи апеляційної скарги в частині не надсилання йому саме належної вимоги відхиляються. 
       Також колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги в частині відсутності належної оцінки предмету іпотеки, оскільки в матеріалах справи є відповідний висновок, який відповідає вимогам законодавства (т.1 а.с.86).
       Втім доводи апеляційної скарги в частині того, що на виниклі правовідносини розповсюджуються вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» колегією суддів приймаються до уваги з огляду на наступне. 
       07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами – резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:-таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.
       Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит – це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
       Пунктом 4 Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
       Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
       Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.
       Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.
       Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасову заборону на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.
       Колегія суддів вважає, що на спірні правовідносини поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», отже, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ПАТ «ПУМБ».
       Такі висновки узгоджуються із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18 (провадження №14-45цс20).
       Позивач не має у власності іншого нерухомого майна окрім спірної квартири, яка була передана в іпотеку, кредит у розмірі 53 500 доларів США був наданий саме на придбання квартири, яка є єдиним місцем проживання позивача та його родини, загальна площа квартири становить 46 кв.м. 
       Зазначення в оскаржуваному рішенні суду того, що позивачу ОСОБА_3 на праві власності належить домоволодіння є хибним, оскільки позивач ОСОБА_1 , а будинок належить ОСОБА_3 , який є його батьком та не має відношення до даної справи. 
       Таким чином вимоги ОСОБА_1 в частині скасування запису №25459880 від 21 березня 2018 року у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчинений державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства “Центр державної реєстрації“ Дніпропетровської області Профатіловою М.С., про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру, об`єкт житлової нерухомості, адреса - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1517593412101, за публічним акціонерним товариством “Перший Український міжнародний банк” код ЄДРПОУ 14282829, підлягає задоволенню. 
       Водночас позовні вимоги ОСОБА_1 до державного реєстратора Профатілової М.С. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40349443 від 28 березня 2018 року, прийняте державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства  “Центр державної реєстрації“ Дніпропетровської області Профатіловою М.С. стосовно  об`єкт нерухомого майна: квартиру, об`єкт житлової нерухомості, адреса -  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1517593412101, не підлягають задоволенню.
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
       Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).
       Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України).
       Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
       Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі №757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).
       Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних з цією справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки – нерухомого майна позивача (постанови від 17 квітня 2018 року у справі №815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі №825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі №826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі №826/9417/16, від 06 червня 2018 року у справі №804/3509/17,від 16 жовтня 2018 року у справі №804/14296/15, від 14 листопада 2018 року №826/1656/18, від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц). Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 (пункт 36)).
       З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що зміст і характер відносин між учасниками справи підтверджує, що спір у ОСОБА_1 існує саме з АТ “ПУМБ” з приводу порушення ним права власності позивача на квартиру внаслідок дій щодо реєстрації за ним такого права.
       Отже, позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не можуть бути звернені до державного реєстратора, якого позивач визначив співвідповідачем. Державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.
       Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 39)).
       У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №755/9555/18 (провадження №14-536цс18), вказано, що під час розгляду справи суди мають врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5.17 постанови від 04 вересня 2018 року у справі №915/127/18 (провадження №12-184гс18).
       Вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення АТ “ПУМБ” про звернення стягнення на предмет іпотеки до задоволення не підлягають.
       На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
       Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Враховуючи результат розгляду даної справи, в порядку розподілу судових витрат з відповідача АТ “ПУМБ” на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати в розмірі 1 921 грн.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

       Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2020 року скасувати. 

       Позов  ОСОБА_1 до акціонерного товариства “Перший Український міжнародний банк”, державного реєстратора Дніпропетровської області філії комунального підприємства “Центр державної реєстрації” Профатілової Марини Сергіївни про визнання рішень протиправними, скасування рішення, скасування запису про реєстрацію права власності задовольнити частково. 

       Скасувати запис №25459880 від 21 березня 2018 року у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчинений державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства “Центр державної реєстрації“ Дніпропетровської області Профатіловою Мариною Сергіївною, про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру, об`єкт житлової нерухомості, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1517593412101, за публічним акціонерним товариством “Перший Український міжнародний банк” код ЄДРПОУ 14282829. 

       У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 

       Стягнути з акціонерного товариства “Перший Український міжнародний банк” на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 921 грн. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                                Макаров М.О.