ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/2868/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:  
                                         судді - доповідача Чумака С.Ю.,
                                                    суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі № 160/2868/20 (суддя І інстанції – Юхно І.В.)

за позовом  ОСОБА_1 
до Національної поліції України

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку,

    В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ № 171 о/с від 11.02.2020 року Національної поліції України про звільнення позивача    зі служби в поліції;
- поновити її на службі в поліції;
- стягнути з Національної поліції України на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення, а саме з 11.02.2020 року по дату набрання відповідного рішення суду законної сили.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким задовольнити  позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при звільненні за скороченням штатів відповідачем їй не пропонувались рівнозначні посади, попередження про її наступне звільнення не має юридичної сили, оскільки в ньому відсутній підпис особи, яка оголосила попередження та дати оголошення. Також зазначила, що не погоджується із датою звільнення.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Позивач з 07.11.2015 по 11.02.2020 проходила службу старшим інспектором з особливих доручень відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності Управління забезпечення прав людини.
Наказом Національної поліції України від 03.12.2019 № 1255 затверджений Перелік змін у штатах Національної поліції України, у тому числі по Управлінню забезпечення прав людини, відповідно до якого в Управлінні забезпечення прав людини скорочено 67 посад, включно з посадами старших інспекторів з особливих доручень, на якій перебувала позивач. (а.с. 30-32)
11 листопада 2019 року позивач відповідно до частини 1    статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» попереджена про наступне вивільнення. (а.с. 17, 34)
11 лютого 2020 року наказом Національної поліції України № 171 о/с позивача звільнено з посади старшого інспектора з особливих доручень відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності Управління забезпечення прав людини Національної поліції України на підставі пункту 4 (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1    статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». (а.с. 14-16, 28)
Вважаючи зазначений наказ протиправним позивач звернулась до суду.  

Відмовляючи в задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи  не встановлено порушень процедури звільнення позивача як працівника поліції.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 2 липня 2015 року (далі – Закон України № 580-VІІ).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 580-VIII систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
За приписами ч. 1ст. 58 Закону № 580-VIII призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов`язків.
Відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 62 Закону № 580-VIII поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.
Згідно з п. 2 ч. 1    ст. 65 Закону № 580-VIII    переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.
За положеннями ч. 1-3 ст. 68 Закону № 580-VIII у    разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.
Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції, відповідно до частини першої цієї статті.
Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» та наказу Національної поліції України від 13.12.2019 № 1255 «Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції» начальником Управління забезпечення прав людини Національної поліції України рядовим поліції ОСОБА_2 11.12.2019 попереджено позивача про наступне вивільнення із зазначенням причин, а саме у зв`язку зі скороченням штатів згідно з пунктом 4 частини 1    статті 77 Закону    України «Про Національну поліцію».
З вказаним попередженням про наступне звільнення позивач ознайомлена та другий примірник отримала 11.12.2019, про що свідчить особистий підпис позивача на цьому документі.
При цьому, стосовно доводів позивача про невідповідність попередження вимогам законодавства у зв`язку з відсутністю підпису особи, яка його вручала, судом першої інстанції правильно зазначено, що законодавством не визначено форми попередження про наступне звільнення та перелік інформації, яка має бути в ньому зазначена.
Колегія суддів з цього приводу додатково зазначає, що головним у змісті такого попередження повинно бути зазначення інформації, що дозволяє особі, яка попереджається, достовірно розуміти можливість звільнення з поліції у зв`язку зі скороченням її посади.
Відтак, відсутність підпису особи, яка оголосила попередження, на примірнику попередження позивача, не є підставою для визнання його таким, що не має юридичної сили, оскільки факт попередження позивача про наступне вивільнення саме 11 грудня 2019 року нею фактично не оспорюється.
До того ж, на копії попередження, наданій відповідачем до суду, підпис ОСОБА_3 наявний. (а.с. 34)
Стосовно доводів позивача з посиланням на приписи статей 253-254 Цивільного кодексу України про її звільнення без дотримання двомісячного строку з моменту попередження про наступне вивільнення, апеляційний суд зазначає, що спірні правовідносини не регулюються Цивільним кодексом України.
Оскільки ж позивач звільнена зі служби в поліції 11 лютого 2020 року, то дата попередження 11 грудня 2019 року відповідає дослівному формулюванню правила щодо строку звільнення «має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення».
Частини ж 2 та 3 ст. 68 Закону № 580 чітко визначають порядок обчислення строку та мінімальну можливу дату звільнення – після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції. Отже, двомісячний строк за приписами Закону № 580 обчислюється саме з дня попередження, а не з наступного дня, як помилково вважає позивач.
Отже, відповідачем дотримано строк звільнення, передбачений ч. 1 ст. 68 Закону № 580.
Стосовно доводів позивача про обов`язок відповідача запропонувати їх після попередження і до звільнення усіх вакантних посад апеляційний суд зазначає таке.
Суб`єкт владних повноважень за приписами ст. 19 Конституції України повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що Закон № 580 у спірних правовідносинах є спеціальним, а тому саме його положення підлягають застосуванню при вирішенні питання, чи діяв відповідач на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Апеляційний суд також погоджує висновок суду першої інстанції, що Законом № 580, зокрема статтею 68 не передбачено обов`язку відповідача пропонувати поліцейському у разі скорочення його посади усі наявні в Національній поліції України рівнозначні посади, а тому відповідач, не запропонувавши позивачу таких посад, жодних приписів Закону № 580 та визначеного в ньому порядку звільнення поліцейських не порушив.

Колегія суддів при вирішенні спору в цій частині також враховує неодноразово висловлений Верховним Судом (постанови ВС у справах № 814/2551/16, 814/1843/16, № 806/1899/17, № 823/1023/16) правовий висновок, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Разом з тим, колегія суддів, в цілому погоджуючись з таким застосуванням норм матеріального права, вважає необхідним з цього приводу зазначити, що питання неврегульованості спірних правовідносин необхідно розуміти так, що такі відносини (зокрема, в цій справі порядок звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням штатів, посади) не врегульовані спеціальним законодавством взагалі, а тому тільки в такому випадку суб`єкт владних повноважень та суд повинні застосовувати приписи Кодексу законів про працю України, зокрема й положення про обов`язкову пропозицію усіх наявних вакантних посад. 

У спірних правовідносинах спеціальним Законом, яким є Закон № 580, зокрема статтею 68 визначений порядок звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням його посади і цей порядок не містить обов`язку Національної поліції України пропонувати поліцейському, посада якого скорочується, всі наявні в НПУ вакантні посади.

Тобто, порядок звільнення поліцейського спеціальним законом врегульований і те, що цей порядок не містить зазначеного обов`язку, означає лише, що такий обов`язок не передбачений, а не те, що це питання спеціальним законом не врегульовано.

Інше тлумачення чинного законодавства вимагає від законодавця включити до Закону № 580 імперативну норму, що орган НПУ не зобов`язаний пропонувати поліцейському, посада якого скорочується, всі наявні у нього вакантні посади, тобто визначити не як повенен діяти, а як може не діяти суб`єкт владних повноважень, що на думку колегії суддів, не відповідає принципам та завданням законотворчої діяльності, оскільки не створює норми права.

Апеляційний суд також не може застосувати при вирішенні цієї справи і здійснений на підставі системного аналізу статті 68 Закону № 580 висновок Верховного Суду, зокрема у справі № 814/2551/16, що «надання згоди поліцейського щодо призначення на посаду неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад, які пропонуються йому, з врахуванням критеріїв, визначених приписами даної статті», оскільки такий висновок не відповідає змісту зазначеної статті.

Колегія суддів переконана, що формулювання «поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції» не містить імперативного обов`язку органу національної поліції пропонувати такому поліцейському всі наявні в НПУ вакантні посади. Таке формулювання свідчить про диспозитивність цієї норми, тобто орган поліції у випадку належного досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я та ставлення до виконання службових обов`язків на свій розсуд може запропонувати поліцейському певні посади, а поліцейський відповідно може погодитись на таку пропозицію чи відмовитись від неї.

Апеляційний суд з цього приводу також зазначає, що в Україні діє принцип розподілу влади на законодавчу, виконавчу і судову, і жодна з гілок влади не може підміняти іншу. Зокрема, і суд не може підміняти законодавчу владу і замість неї тлумачити законодавство таким чином, щоб фактично створювати неіснуючі норми права, що і відбудеться, якщо суд скаже, що відповідач згідно з приписами ст. 68 Закону № 658 повинен був запропонувати позивачу всі наявні у нього вакантні посади.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджено обставини справи і надано оцінку всім доводам сторін, рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим  апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.

Оскільки справа відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі № 160/2868/20  залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                          суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                          суддя                                                            І.В. Юрко