Справа № 347/2023/17 
Провадження № 22-ц/4808/491/21 
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Василишин Л.В., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря        Єлісевич О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Верховинського районного суду, постановлену суддею Бучинським А.Б. 1 лютого 2021 року у смт. Верховина у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про проведення незаконного відеоспостереження, порушення права особи на недоторканість приватного життя, відшкодування моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про проведення незаконного відеоспостереження, порушення права особи на недоторканість приватного життя, відшкодування моральної шкоди.
01.02.2021 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з його неодноразовою неявкою в судові засідання.
Ухвалою Верховинського районного суду від 01.02.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає її незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права.
На його думку суд першої інстанції не врахував, що до судових засідань, призначених на 17.11.2020 року та 21.12.2021 року, він подавав клопотання про неможливість прибути у судові засідання у зв`язку із ознаками коронавірусного захворювання, а 21.12.2020 року за рекомендацією лікаря перебував на самоізоляції, про що йому видана відповідна довідка.
Вказав, що він не має технічної можливості та власних технічних засобів для проведення судового засідання у режимі відеоконференції, а тому твердження суду про те, що він не скористався таким правом є необґрунтованим і свідчить про упередженість суду.
Зазначає також, що відповідачі жодного разу не з`явилися у судові засідання та не повідомляли про причини такої неявки. І навіть якщо б позивач був присутній в судовому засіданні 01.02.2021 року, то без участі в ньому відповідачів та без допиту заявлених свідків дане засідання не могло б відбутися і рішення у справі не було б прийняте.
Просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду у іншому складі суду.
Сторони в засідання апеляційного суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до пункту шістнадцятого частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції щодо залишення позову (заяви) без розгляду.
Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається із матеріалів справи, 03.01.2020 року дана цивільна справа надійшла до Верховинського районного суду з Косівського районного суду відповідно до розпорядження голови цього суду.
Ухвалою Верховинського районного суду від 03.01.2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з стадії підготовчого засідання.
Ухвалою Верховинського районного суду від 22.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 17.11.2020 року.
17.11.2020 року судом відкладено розгляд справи на 21.12.2020 року у зв`язку з поданням позивачем клопотання про відкладення, яке мотивоване тим, що він є особою пенсійного віку, інвалідом ІІ групи загального захворювання і не може через встановлений карантин відвідувати громадські місця. Крім того, з метою уникнення захворювання на COVID-19 за рекомендацією лікаря він ізолювався від суспільства для уникнення захворювання та не може з`явитися на розгляд справи (т. 3, а.с. 38-39).
21.12.2020 року розгляд справи відкладено у зв`язку із клопотанням позивача про відкладення розгляду справи, мотивоване неможливістю завитися до суду у зв`язку з ГРВІ та встановленими карантинними обмеженнями. Також позивачем зазначено, що адвокат позивача не може прибути в дане судове засідання, оскільки вона зайнята в розгляді іншої справи в Тячівському районному суді Закарпатської області (т. 3, а.с. 49). Судове засідання відкладено на 01.02.2021 року.
У судове засідання 01.02.2021 року позивач втретє не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки до початку судового засідання не повідомив, явку свого представника не забезпечив (т. 3, а.с. 56).
У матеріалах справи міститься підтвердження отримання позивачем та його представником — адвокатом Кулешір С.О. повісток про виклик у судові засідання, які призначалися на 17.11.2020 року, 21.12.2020 року та 01.02.2021 року, зокрема повідомлення про вручення поштових відправлень (т. 3, а.с. 37, 43, 56).
Також 22.12.2020 року судом направлялося позивачу та його представнику повідомлення про розгляд справи 01.02.2021 року, в якому також роз`яснено права позивача та його представників, наслідки неявки сторони у судове засідання (т. 3, а.с. 52). Дане повідомлення позивачем отримано 31.12.2021 року (т. 3, а.с. 56).
Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що ним максимально вжиті заходи сприяння позивачу у захисті своїх прав, свобод чи інтересів в судовому порядку, роз`яснено про його право на участь в розгляді справи в режимі відеоконференції, яким останній не скористався. Позивач, будучи належно повідомленим про розгляд справи, повторно не з`явився в судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком з огляду на наступне.
За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 7 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в тому числі з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).
Системний аналіз вказаних норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Отже, правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі №752/9188/13-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі №569/347/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі №756/8612/16-ц, від 2 вересня 2020 року у справі №461/3580/15-ц, від 11 березня 2021 року у справі №558/9/18 та інших судових рішеннях суду касаційної інстанції.
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно застосувавши положення статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового розгляду справи по суті, повторно не з`явився в судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у зв`язку з чим суд надав правильну оцінку повторній (другій поспіль) неявці належним чином повідомленого позивача як незацікавленість даним провадженням у справі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, оскільки неявка позивача у судове засідання, призначене на 01.02.2021 року, відбулася втретє, про судові засідання, призначені на 17.11.2010 року, 21.12.2020 року та 01.02.2021 року позивача було повідомлено завчасно та належним чином у вигляді судових повісток про виклик та повідомлення.
Посилання апелянта на встановлення карантинних обмежень є необґрунтованими, оскільки такі обмеження не виключали явку учасників справи у судові засідання, а передбачали можливу участь їх в судових засіданнях з використанням власних технічних засобів.
Однак заяви про участь у судовому засіданні в використанням технічних засобів від ОСОБА_1 до суду не надходило.
Щодо посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що в нього немає технічної можливості та власних технічних засобів для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, то апеляційний суд звертає увагу на те, що його інтереси під час розгляду справи у суді першої інстанції представляла згідно ордера адвокат Кулешір С.О. (т. 2, а.с. 221), яка в свою чергу також не скористалась правом участі у судових засіданнях за допомогою технічних засобів.
Крім того слід зазначити, що саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів. Суд першої інстанції, двічі відклав судове засідання у справі у зв`язку із продовженням в країні карантину, та при постановленні ухвали про залишення позову без розгляду діяв у межах чинного законодавства, керувався процесуальними нормами щодо строків розгляду справи в суді, а позивач не був позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду відповідно до статті 212 ЦПК України, проте не скористався своїм правом, у клопотанні про перенесення судового засідання не зазначив причин, які безпосередньо перешкоджали йому взяти участь в призначеному судовому засіданні та які саме обмеження запроваджені у зв`язку із введенням карантину перешкоджали йому взяти участь в судовому засіданні.
Схожі висновки викладені також Верховним Судом у постановах від 15.10.2020 року у справі №922/2575/19 та від 13.01.2021 року у справі 450/169/13-ц.
Посилання апеляційної скарги на клопотання про відкладення розгляду справи 21.12.2021 року у зв`язку з наявністю в позивача ГРВІ також відхиляються колегією суддів як безпідставні, оскільки ним до вказаного клопотання не надано суду першої інстанції жодних доказів щодо стану свого здоров`я та наявності у нього даного захворювання.
З доданої до апеляційної скарги довідки ФОП ОСОБА_4 “Центр сімейної медицини” від 03.01.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на обсервації з 21.12.2020 року по 01.01.2021 року (т. 3, а.с. 69).
Разом з тим в силу вимог п. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Як вбачається з вищевказаної довідки, така видана позивачу 03.01.2021 року, однак до судового засідання 01.02.2021 року ним не подавалась, хоча на той момент була наявна у нього, а долучена до апеляційної скарги (а.с. 69). Доказів неможливості подання її до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від ОСОБА_1 , суду не надано.
Доказів поважності неприбуття у судове засідання 01.02.2021 року та неповідомлення про поважність причин такої неявки апелянтом також не надано, хоча він належним чином був повідомлений про час та місце проведення судового засідання, що стверджується повідомленням про вручення судової повістки (т. 3, а.с. 56).
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування ухвали, і висновків суду не спростовують, тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити на підставі ст. 375 ЦПК України.
При цьому колегія суддів зазначає, що залишення позову без розгляду не є порушенням права позивача на справедливий захист та не може вважатися обмеженням його права доступу до суду, адже після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, позивач має право звернутися до суду повторно відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Верховинського районного суду від 1 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
                                                                       О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 31 березня 2021 року.