Постанова
іменем України 
25 березня 2021 року
м. Київ
справа № 161/9110/18
провадження № 51-5444км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання                            ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 ,
захисника                            ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
засудженого                       ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Волинського апеляційного суду від 6 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1208030010000914, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості немає, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст.361, ч. 3 ст.15 і ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 361 КК.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2019 року ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст. 185 КК – на строк 1 рік; ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст.361 КК – на строк 2 роки; ч. 3 ст.15 і ч. 2 ст. 185 КК – на строк 3 роки; ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 361 КК – на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі статей 75, 76 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців та покладено на нього певні обов`язки. 
Згідно з вироком суду ОСОБА_7  визнано винуватим та засуджено за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, за обставин детально викладених у вироку.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційні скарги захисника та прокурора, а вирок суду – без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі винного, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. На думку прокурора, суд першої інстанції при новому розгляді кримінального провадження безпідставно посилив покарання засудженому за ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК, оскільки з цих підстав попередній вирок скасовано не було. Вказані порушення залишились поза увагою суду апеляційної інстанції, тому його рішення підлягає скасуванню.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора, захисник просить залишити її без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. 
Засуджений та його захисник заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Висновків суду про доведеність винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 , прокурор у касаційній скарзі не оспорює.
Згідно зі ст. 416 КПК після скасування судом апеляційної інстанції вироку суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду. 
При новому розгляді в місцевому суді допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.
Таким чином, посилення покарання за результатами нового розгляду справи допускається виключно при існуванні двох умов: оскарження попереднього вироку в апеляційному порядку прокурором, потерпілим або його представником через обрання занадто м`якого заходу примусу; прийняття апеляційним судом рішення про скасування вироку саме за вказаними доводами.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погодившись з попереднім вироком суду щодо ОСОБА_7 , прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення, в тому числі і через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного. 
Ухвалою апеляційного суду попередній вирок щодо ОСОБА_7 було скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
За результатами нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції засудженому ОСОБА_7 було призначено більш суворе покарання, що не суперечить вимогам ст. 416 КПК, оскільки однією з підстав для скасування судового рішення була саме невідповідність призначеного  покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного. Враховуючи викладене, доводи, викладені в касаційній скарзі прокурора про протилежне, є необґрунтованими. 
Відповідно до вимог ст. 65 КК суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 50 цього ж Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Визначаючи  ОСОБА_7  покарання, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, належним чином урахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких та середньої тяжкості кримінальних правопорушень, дані про особу винного, котрий вперше притягується до кримінальної відповідальності, винуватість у вчиненому визнав частково, має постійне місце реєстрації та проживання, є інвалідом другої групи, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, проте перебував на лікуванні у психіатричній лікарні з 10 по 22 серпня 2017 року з діагнозом «Психоорганічний синдром, експлозивний варіант з декомпенсаціями по збудливому типу та епісиндромом». Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Обставин, що пом`якшують покарання суд не встановив.
Урахувавши всі обставини в їх сукупності, а також інформацію про стан його здоров`я засудженого, думку представника потерпілого, котрий не наполягав на призначенні суворого покарання, суд призначивши ОСОБА_7 покарання за кожний з інкримінованих злочинів окремо, визначив остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, тому звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням, але за умови контролю за його поведінкою, а прийняте рішення належним чином мотивував.
На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК є співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим через м`якість.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, за змістом аналогічною касаційній скарзі, належним чином перевірив викладені в ній доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі винного, та визнав їх безпідставними, мотивувавши своє рішення й навівши підстави, на яких апеляційну скаргу визнав необґрунтованою.
Ухвалу апеляційного суду постановлено згідно з положеннями вимог кримінального процесуального закону, вона відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у кримінальному провадженні судом не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги прокурора та скасування судового рішення – відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2019 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 6 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора – без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                           ОСОБА_3