ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/25060/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Аверкова В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 березня 2021 року                                                                                        м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
за участю секретаря судового засідання                    Островської О.В.
розглянувши у відритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року (повний текст складено 24 вересня 2020 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кроноспан УА» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и л а:
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків ДПС, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06 вересня 2019 року № 0008875214 № 0008865214, № 0008855214 та № 0008845214.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та винести нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивач мав господарські взаємовідносини із ТОВ «Дорінгтон», ТОВ «Будмережа», ТОВ «Барвиспецпостач» та ТОВ «Медраф», які мають ознаки фіктивності, також позивачем занижено базу оподаткування ПДВ щодо операції з ліквідації основних засобів, а саме частина Лінії по ламінуванню деревостружкових плит КТ-1, Прес Ясло та нежитлове приміщення будинку їдальні Е-2, що свідчить про обґрунтованість прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що спірні господарський операції є реальними та підтверджені обставинами фактичного здійснення правочину і всіма необхідними та належно оформленими первинними документами, загальний обсяг доходу позивачем відображено коректно, що жодним чином не вплинуло на визначення бази оподаткування податком на прибуток, ліквідація основних засобів  здійснювалась виходячи із їх балансової вартості у відповідності до вимог п.189.9-189.10 ст.189 ПК України, приміщення будинку їдальні Е-2 є необоротним активом позивача, а тому її розібрання (знищення) не є об`єктом оподаткування ПДВ.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в період з 03.06.2019 по 06.08.2019 контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2019 року, та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2019 року, за якої складено акт №136/28-10-48-14/33273907 від 13.08.2019 (а.с.51-133 т.1).
У вказаному акті перевірки зафіксовано порушення позивачем, зокрема:
- пп.134.1.1 п. 134 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 ПК України; п. 5, п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 (далі - П(с)БО 15); п. 8, п. 9, п. 10, п. 11 Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку 18 "Дохід" видані Радою з Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку станом на 01.01.2012 (із змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 142805167 грн у тому числі від`ємне значення об`єкта оподаткування за 2016 рік у сумі 27867442 грн, за 2017 рік у сумі 130145839 грн (у тому числі від`ємне значення об`єкта оподаткування за 2016 рік у сумі 27867442 грн.), за 2018 рік у сумі 142347359 грн (у тому числі від`ємне значення об`єкта оподаткування за 2017 рік у сумі 130145839 грн), за І кв. 2019 року у сумі 142805166 грн (у тому числі від`ємне значення об`єкта оподаткування за 2018 рік у сумі 142347359 грн);
- п.185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 189.9 ст. 189; п. 198.5 ст. 198 п. 189.1. ст. 189; п. 198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість всього у сумі 5914373,51 грн у тому числі за листопад 2016 року у сумі 5233642,27 грн., за грудень 2016 року у сумі 674175,38 грн, за серпень 2017 року на суму 6555,86 грн; завищення сум податку, що підлягають бюджетному відшкодуванню всього у сумі 1276401,28 грн у тому числі за листопад 2016 року у сумі 798063,27 грн., за жовтень 2018 року у сумі 51660,85 грн, за грудень 2018 року у сумі 2382,00 грн., за січень 2019 року у сумі 424295,43 грн.;
- п.201.10 ст. 201 ПК України, підприємством не складено та не зареєстровано в єдиному реєстрі податкових накладних протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкову накладну на загальну суму 2545772,56 грн. (в тому числі ПДВ 424 295,43 грн.).
На підставі вищезазначених висновків акту перевірки, податковим органом складено податкові повідомлення-рішення від 06.09.2019: 
- №0008875214, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 142805166,00 грн (а.с.161 т.1);
- №0008865214, яким збільшено грошове зобов`язання з ПДВ на загальну суму 7384772,06 грн., з яких 5907817,65 грн. - основний платіж та 1476954,41 грн - штрафні (фінансові) санкції (а.с.162 т.1);
- №0008855214, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 1276401,28 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 319100,32 грн. (а.с.163 т.1);
- №0008845214, яким нараховано штрафні санкції на суму 212147,72 грн за відсутність реєстрації податкової накладної із ПДВ.
За наслідками оскаржень вказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку (а.с.167-186 т.1) рішенням ДПС від 18.11.2019 №6330/6/99-00-08-05-03 (а.с.191-196 т.1) скаргу позивача залишено без задоволення, а спірні податкові повідомлення-рішення - без змін.
Вважаючи наведені податкові повідомлення-рішення неправомірними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, не досліджено питання оприбуткування позивачем на матеріальних рахунках товарно-матеріальних цінностей, отриманих внаслідок ліквідації основних засобів, при цьому операції зі зменшення корисності не підпадають під визначення операції з постачання товарів/послуг та не є об`єктом оподаткування ПДВ.
Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктами 9.1.1, 9.1.3 п.9.1 ст.9 ПК України податок на прибуток та податок на додану вартість віднесено до загальнодержавних податків.
В силу п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктами 198.2, 198.3 ст.198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).
Згідно з п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
В силу вимог п.201.4 ст.201 ПК України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.
Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
В силу п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
З акту перевірки позивача вбачається, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються, зокрема, на документальному не підтвердженні господарських операцій між позивачем та ТОВ «Дорінгтон», ТОВ «Будмережа», ТОВ «Барвиспецпостач» та ТОВ «Медраф».
Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).
Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Як вбачається з вищенаведених норм, обов`язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.
За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.
З матеріалів справи вбачається, що до видів діяльності позивача за КВЕД належить: виробництво фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону (основний) (код КВЕД 16.21); виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів (код КВЕД 16.23); оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (код КВЕД 46.73); неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90);  інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.19); вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41); інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (код КВЕД 52.29) (а.с.38-39 т.9). 
З метою забезпечення здійснення власної господарської діяльності позивачем (постачальник) укладено договори поставки від 29.02.2016 №46/2016 з TOB «Дорінгтон» (а.с.207-209 т.1), від 11.08.2017 №97п/2017 з TOB «Буд Мережа» (а.с.209-210 т.1), від 10.10.2016 №181п/2016 з TOB «Барвиспецпостач» (а.с.211-212 т.1), від 09.06.2016 №129п/2016 з TOB «Медраф» (а.с.213-214 т.1) (покупці).
За умовами вказаних договорів покупець подає постачальнику замовлення, а постачальник має право його прийняти або відмовитись від його виконання.  Мінімальні об`єми замовлення по окремих видах товару визначені постачальником у стандартному прейскуранті або протоколі погодження цін до даного договору. Термін доставки кожної партії товару вказується у підтвердженні замовлення, яке Постачальник надсилає Покупцеві електронною поштою або будь-яким іншим способом повідомлення. Поставка товару проводиться на умовах EXW склад постачальника або СРТ склад покупця, якщо прямо не погоджено інше. Адреса складу постачальника та/або адреса доставки вказується у підтвердженні замовлення. Покупець зобов`язаний прийняти товари в термін, встановлений у підтвердженні замовлення. Через 14 днів після встановленої дати постачальник має право відвантажити товар покупцеві, а покупець зобов`язаний прийняти товари, в іншому випадку постачальник має право продати їх третім особам без зобов`язання щодо доставки в майбутньому. Ціна на товар визначається в письмовий формі в прейскурантах та підтверджується в рахунках-фактурах/видаткових накладних, що є невід`ємною частиною даного Договору. Ціна узгоджується в євро. Валюта оплати - гривна.    
На умовах договору поставки від 29.02.2016 №46/2016 позивач реалізував (поставив) на користь  TOB «Дорінгтон» товар на загальну суму 125586928,76 грн., у т.ч. ПДВ 20931154,86 грн.
Реальне виконання умов вказаного договору підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних (а.с.215 т.1 - 157 т.3, а.с.202-232 т.3, а.с.234-238 т.3, а.с.240 т.3 - а.с.10 т.4, а.с.13-33 т.4, а.с.161 т.4), актів звірок (а.с.126-140 т.4), товарно-транспортних накладних (а.с.143-160 т.4, а.с.162 т.4 - 61 т.6), листів-доручень та довіреностей (а.с.41-232 т.8). 
На умовах договору поставки від 11.08.2017 №97п/2017 позивач реалізував (поставив) на користь TOB «Буд Мережа» товар на загальну суму 13692550,21 грн., у т.ч. ПДВ 2282091,69 грн.
Реальне виконання умов вказаного договору підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних (а.с.158-201 т.3, а.с.34-77 т.4), актів звірок (а.с.141-142 т.4), товарно-транспортних накладних (а.с.62-99 т.6), довіреностей (а.с.2-28 т.9).
На умовах договору поставки від 10.10.2016 №181п/2016 позивач реалізував (поставив) на користь TOB «Барвиспецпостач» товар на загальну суму 2756579,38 грн., у т.ч. ПДВ 459429,90 грн.
Реальне виконання умов вказаного договору підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних (а.с.78-123 т.4), товарно-транспортних накладних з додатками (а.с.100-177 т.6).
На умовах договору поставки від 09.06.2016 №129п/2016 позивач реалізував (поставив) на користь TOB «Медраф» товар на загальну суму 778808,96 грн., у т.ч. ПДВ 129801,49 грн.
Реальне виконання умов вказаного договору підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних (а.с.124-125 т.4), товарно-транспортних накладних з додатками (а.с.178-185 т.6).
Додатково, з метою підтвердження реального здійснення господарських операцій з поставки товарів, матеріали справи містять копії довідок про час простою та відправки автотранспорту (а.с.186 т.6 - 181 т.7), фотоматеріали з прив`язкою до товарно-транспортних накладних щодо здійснення навантаження транспортних засобів товарами (а.с.186 т.7 - а.с.18 т.8), сертифікатів відповідності та експертних висновків (а.с.29-37 т.9).
Також позивачем подано до матеріалів справи копії відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо його контрагентів ТОВ «Дорінгтон», ТОВ «Будмережа», ТОВ «Барвиспецпостач» та ТОВ «Медраф» (а.с.51-80 т.9), відповідно до яких вказані товариства є зареєстрованими юридичними особами та перебувають на податковому обліку.
Разом з тим, під час перевірки ТОВ «Кронспан УА» контролюючим органом було встановлено та зафіксовано в акті перевірки позивачем було відображено реалізацію відповідних товарів вказаним контрагентам у свої податкові та бухгалтерській звітності. 
Крім того, в акті перевірки зазначено про наявність у позивача та надання до перевірки банківських виписок, які підтверджують здійснення розрахунків із контрагентами за поставлені товари (а.с.61-62 зворот, 65 зворот - 66, 72-72 зворот т.1), а також про виписку та реєстрацію позивачем податкових накладних і відображення податкових зобов`язань у податковій звітності (а.с.59-61, 65-65 зворот, 68 зворот - 72, 74 зворот т.1), копії податкових накладних із квитанціями про їх прийняття наявні в матеріалах справи (а.с.132 т.10 - а.с.55 т.13).
Посилання контролюючого органу на не подання контрагентами позивача податкової звітності в жодному разі не може бути підставою для висновку про нереальність господарських операцій за укладеними з ними договорами.
Твердження контролюючого органу про відсутність у контрагентів позивача можливості виконання операцій з постачання товарів та послуг наявними трудовими ресурсами відхиляються судом, оскільки факт здійснення господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується наявними матеріалами справи, при цьому постачання товарів здійснював саме позивач на користь контрагентів. 
Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
Наявність певної податкової інформації, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак, не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності не відбувалося отримання (постачання) платником податків товарів (роботи, послуг) по господарським операціям з його контрагентами.
Також відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів позивача об`єктивної неможливості здійснення господарської діяльності, адже комерційна діяльність не завжди вимагає наявності власних основних засобів, значної кількості персоналу, оскільки наявна можливість укладення договорів оренди, найму тощо, або виконувати посередницькі функції при здійсненні операцій з купівлі продажу товарів (робіт/послуг).
Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника. 
Втім відповідачем не подано жодних належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його безпосереднього постачальника, зокрема, вироку по кримінальній справі щодо контрагентів позивача, в якому досліджувались господарські операції позивача з такими контрагентами, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект або інших відомостей, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок. 
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 23.07.2020, який має бути врахований судом при виборі та застосування норм права до спірних правовідносин.
Юридична відповідальність має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб. Крім того, порушення контрагентами позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку щодо фіктивність відповідних господарських операцій, належним чином підтверджених.
Здійснення господарської діяльності контрагентом, не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. 
Жодних доказів на підтвердження того, що позивач або контрагенти позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по спірним операціям та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, матеріали справи не містять, а відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, зворотного не доведено.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо відсутності реального вчинення господарських операцій між позивачем та наведеними вище контрагентами, а твердження податкового органу щодо відсутності реального здійснення господарських операцій спростовано наявними матеріалами справи.
Порушення певними контрагентами позивача правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення платником податків вимог закону щодо формування даних податкової звітності, тому платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від  09.10.2018 у справі №815/3459/17 та від 10.11.2020 у справі №822/6302/15.
Твердження контролюючого органу про здійснення досудових розслідувань та наявність ухвал судів у кримінальних провадженнях щодо контрагентів позивача не є належними та допустимими доказами в розумінні КАС України, оскільки в даному випадку належним доказом може бути саме вирок суду у кримінальному провадженні, в якому надано оцінку відповідним господарським операціям, які ставляться під сумнів контролюючим органом щодо їх реального вчинення.
Таким чином, висновки податкового органу, щодо порушення позивачем податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Дорінгтон», ТОВ «Будмережа», ТОВ «Барвиспецпостач» та ТОВ «Медраф» є необґрунтованими та спростовані матеріалами справи.
Щодо правомірності формування податкової звітності за результатами зменшення корисності та ліквідації основних засобів
З матеріалів справи вбачається, що в 4 кварталі 2016 року позивачем ліквідовано два об`єкти основних засобів: Прес Ясло (Частина лінії ДСП), балансова вартість якого на дату ліквідації становила 14871000,00 грн.; Лінія по ламінуванню деревостружкових плит КТ-1 - балансова вартість 1872292,82 грн., що підтверджується журналом проводок, картками по рахунку №104 «Необоротні активи» (а.с.189-191 т.9).
Суд зазначає, що відповідно до вимог П(С)БО 7 "Основні засоби" та Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів вибуття (ліквідація) основних засобів відображається наступними проведеннями: Дт 131 "Знос основних засобів" Km 10 "Основні засоби" - на суму зносу основного засобу; Дт 976 "Списання необоротних активів" Km 10 "основні засоби" - на залишкову (балансову) вартість основного засобу.
Інформація щодо ліквідації основних засобів відображена позивачем у Картках рахунку 104, щодо зносу та ліквідації необоротних активів «Частини лінії ДСП Прес Ясло» та «Лінії по ламінуванню деревостружкових плит КТ-1», за якими сальдо по рахунку вказаних засобів на дату ліквідації (списання) становило 14871000,00 грн. та 1872292,82 грн. відповідно.
Пунктом 189.9 ст.189 ПК України передбачено, що у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.
Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.
Відповідно до п.189.10 ст.189 ПК України у разі якщо внаслідок ліквідації необоротних активів отримуються комплектувальні вироби, складові частини, компоненти або інші відходи, які оприбутковуються на матеріальних рахунках з метою їх використання в господарській діяльності платника, на такі операції не нараховуються податкові зобов`язання.
З наведеного вбачається, що ліквідація платником основних засобів розглядається для цілей оподаткування як постачання таких основних засобів за умови, що такі основні засобі ліквідуються за самостійним рішенням платника податків. При цьому у разі якщо внаслідок ліквідації необоротних активів отримуються товарно-матеріальні цінності (комплектувальні вироби, складові частини, компоненти або інші відходи), які оприбутковуються на матеріальних рахунках з метою їх використання в господарській діяльності платника (подальшої реалізації тощо), на такі операції не нараховуються податкові зобов`язання з податку на додану вартість.
Таким чином станом на момент ліквідації основних засобів позивача балансова вартість Преса Ясло (Частина лінії ДСП) 30.11.2016 становила 14871000,00 грн., а Лінії по ламінуванню деревостружкових плит КТ1 07.12.2016 становила 1872292,82 грн., що також відображено у висновках акту перевірки позивача відповідно до звітів про оцінку обладнання щодо звичайної (ринкової) вартості вказаних основних засобів. При цьому, позивачем було оприбутковано запчастини та металобрухт, отримані в результаті ліквідації об`єктів основних засобів на загальну суму 8163971,98 грн щодо Преса Ясло (частина лінії ДСП) та на суму 780000,00 грн щодо Лінії по ламінуванню деревостружкових плит КТ-1 та на вказані суми відповідно зменшено базу оподаткування ПДВ в рамках операцій ліквідації основних засобів відповідно до п. 189.10. ст. 189 ПК України. 
Таким чином, з урахуванням положень ст.189 ПК України, позивачем у відповідності до вимог податкового законодавства здійснено коригування бази оподаткування ПДВ щодо операції з ліквідації основних на вартість оприбуткованих запчастин та металобрухту, отриманих в результаті їх ліквідації і правомірно визначено їх балансову вартість та виписано і зареєстровано в ЄРПН відповідні податкові накладні.
Стосовно демонтажу нежитлового приміщення будинку їдальні Е-2 колегія суддів зазначає, що відповідно до п.198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Згідно з п.189.1 ст.189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Відповідно до акту №8/1 від 29.01.2019 (а.с.197 т.9) TOB «Кроноспан УА» за наслідками огляду будинку їдальні Е-2 встановлено неможливість його використання за первісним призначенням та складено висновок щодо необхідності проведення демонтажу об`єкта нерухомості.
Позивачем здійснено розібрання (демонтаж) приміщення їдальні Е-2 загальною площею 3073,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1487569007107 на вул. Луцькій, 27а в м. Нововолинськ, балансова вартість якого на дату ліквідації становила 2121477,13 грн, витрати на ліквідацію відображено проводками по Дт 976 «Списання необоротних активів». 
Положеннями пп.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що не є постачанням товарів випадки, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку надає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів в інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням.
Відповідно до П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» необоротні активи - всі активи, що не є оборотними. Оборотні активи - гроші та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні, а також інші активи, призначені для реалізації чи використання протягом операційного циклу чи протягом дванадцяти місяців з дати балансу. Приміщення їдальні не може кваліфікуватись як гроші та їх еквіваленти, не було призначеним для реалізації чи використання Позивачем протягом операційного циклу чи протягом 12 місяців з дати балансу. 
Аналіз вказаних положень свідчить, що приміщення їдальні Е-2 є необоротним активом та належить до основних засобів як капітальні інвестиції.
Таким чином, з урахуванням положень пп.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України демонтаж приміщення їдальні Е-2, внаслідок чого вона не може використовуватись за первісним призначенням, не є постачанням товарів внаслідок чого не може бути об`єктом оподаткування ПДВ відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України.
При цьому, за відсутності підстав для збільшення об`єкта оподаткування податком на додану вартість, у позивача не виникло обов`язку зі складання та реєстрації відповідної податкової накладної, а тому нарахування відповідачем штрафних санкцій на суму 212147,72 грн за відсутність реєстрації податкової накладної із ПДВ є безпідставним.
З наведеного вбачається, що висновки контролюючого органу стосовно порушення позивачем норм податкового законодавства під час відображення у податковій звітності результатів господарської діяльності по операціям з ТОВ «Дорінгтон», ТОВ «Будмережа», ТОВ «Барвиспецпостач» та ТОВ «Медраф» та за результатами ліквідації основних засобів Преса Ясло (частина лінії ДСП), Лінії по ламінуванню деревостружкових плит КТ-1 та демонтажу приміщення їдальні Е-2, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності відповідачем правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 06 вересня 2019 року № 0008875214 № 0008865214, № 0008855214 та № 0008845214 та наявності підстав для їх скасування.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 03 березня 2021 року

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова

                                                                                                              А.Ю.Кучма