Ухвала
 
17 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 643/7113/18
провадження № 61-3975cк21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Харківського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Хорошевського О. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПАТ «СК «ВУСО») про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у якому просив стягнути з ПАТ «СК «ВУСО» суму матеріального збитку у розмірі 76 171,54 грн, витрати на проведення експертних досліджень у розмірі 5 983,00 грн, а також стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 000,00 грн.
 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова у складі судді Мельникової І. Д. від 24 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 суму матеріального збитку у розмірі 76 171,54 грн, а також витрати на проведення експертних досліджень у розмірі 5 983,00 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 761,71 грн, а всього: 6 744,71 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
09 березня 2021 року засобами поштового зв`язку  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Харківського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Ціна позову у справі № 643/7113/18 становить 76 171,54 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 643/7113/18 є малозначною у силу вимог закону. 
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки апеляційним судом не ураховано висновки Верховного Суду у схожих правовідносинах (постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року, постанови Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року у справі № 299/2811/16-ц), чим допустив формування розбіжностей у правозастосовчій практиці, допустив відхилення від сформованих правових позицій касаційного суду. Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, однак справа має виняткове значення для нього, оскільки, він майже три роки намагається захистити своє право на законне отримання страхового відшкодування, розмір якого є для позивача досить великим, що негативно впливає на його фінансовий стан. Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує в чому проявляється виняткове значення для нього саме цієї справи.
 
Окрім цього, особа, яка подала касаційну скаргу, зазначає, що позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді іншої справи. Однак, ОСОБА_1 не обґрунтовує, які обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, він позбавлений можливості спростувати при розгляді іншої справи та якої саме.
 
Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що: скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа має виняткове значення для позивача.
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Вказівка в резолютивній частині постанови Харківського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Харківського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                         В. І. Крат
 
                                                                                                                   Н. О. Антоненко
 
                                                                                                   М. М. Русинчук