ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3434/21 Справа № 214/5334/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 214/5334/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,    апеляційну скаргу  позивача Акціонерного товариства  Комерційний  банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2020   року, яке ухвалено суддею Ковтун Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 24 вересня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1   про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
Позовна заява мотивована тим, що 02 жовтня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н. За умовами цього договору ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальниця ОСОБА_2 померла. 
11 жовтня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» направив претензію кредитора до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори.
05 травня 2019 року до спадкоємця ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. 
Станом на дату смерті позичальниці ОСОБА_2 , заборгованість перед банком за кредитним договором №б/н від 02.10.2010 року, становить 7 406,06 гривень, яка складається з наступного: 3 465,32 гривень заборгованість за кредитом; 3 940,74 гривень – заборгованість за простроченим тілом кредиту.
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , який проживав з нею разом та фактично прийняв спадщину, позивач просив стягнути з нього заборгованість за кредитом.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2020   року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на час смерті позичальника та на теперішній час, відповідач зареєстрований і проживає за тією ж адресою, що і боржник. Судом не встановлено, що відповідач відмовився від прийняття спадщини, а тому відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина після померлої ОСОБА_2 належить йому з часу її відкриття. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 
При цьому, позивач посилається на позицію Верховного Суду у постанові від 18.09.2019 року у справі №640/6274/16-ц, згідно якої суд касаційної інстанції зазначив, що висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача. Доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.
Також, позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо погашення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 462,32 грн., скільки зазначена сума до банківської установи не надходила, що чітко вбачається із виписки по рахунку позичальника, станом на 11.01.2021 року, яку, як зазначив представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ним додано до апеляційної скарги (а.с. 229), однак, яка фактично суду апеляційної інстанції надана не була, а на підтвердження цих доводів позивачем долучено виписку за рахунком позичальниці за період з 31.01.2011 року по 02.01.2019 року включно (а.с. 234-248).
Крім того, представник позивача наполягає на тому, що до своєї смерті позичальниця використовувала не лише кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту, а й користувалася сервісом «Оплата частинами».
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача АБ КБ «ПРИВАТБАНК» - Бродька А.І., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, відповідача ОСОБА_1 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 02.10.2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_2 укладено договір № б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 12).
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 49).
02.10.2017 року кредитор ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», надіслано на адресу Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори претензію кредитора до спадкоємців померлої ОСОБА_2 (а.с.52).
З копій паспорту ОСОБА_2 та ОСОБА_1 встановлено, що на день смерті ОСОБА_2 , а саме 27.06.2017 року, вони були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 47, 48).
ОСОБА_1 не надав заяви про відмову від прийняття спадщини, у зв`язку з чим є таким, що прийняв спадщину після померлої ОСОБА_2 .
11.04.2019 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за вихідним № SAMDN50000040501911 надіслано претензію кредитора до ОСОБА_1 (а.с. 54-57), яка залишена останнім без реагування. 
За життя позичальниця в повному обсязі взяті на себе грошові зобов`язання за кредитним договором від 02.10.2010 року не виконала, внаслідок чого розмір заборгованості за тілом кредиту, станом на 27 червня 2017 року, склав 3 718,59 грн.
Спір між сторонами виник з приводу стягнення з спадкоємця боржниці ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на користь кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором б/н від 02.10.2010 року у загальному розмірі 7 406,06 грн., із яких: 3 465,32 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 3940,74 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту.
07 вересня 2020 року відповідач ОСОБА_4 сплатив у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту за Кредитним договором б/н від 02.10.2010 року, 3 462,32 грн. (а.с. 215).
Встановивши, що відповідач ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті боржниці ОСОБА_2 та позивач пред`явив свої вимоги до спадкоємця у встановлений законом строк, суд першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість останньої за Кредитним договором б/н від 02.10.2010 року, яка підлягає стягненню на користь відповідача, становить 3 462,32 грн., та, зважаючи на сплату цих коштів відповідачем в ході розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.
Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
Отже, за правилами статей 1281, 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
У будь-якому випадку підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням статті 1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину.
Такі ж правові висновки зроблені Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 336/5443/16, провадження № 61-34319св18, Другою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 17 липня 2019 року у справі № 562/2411/16-ц, провадження № 61-34931св18, Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 279/7765/15-ц, провадження № 61-28853св18, підстав відступити від яких не встановлено.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та визнається сторонами, єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 є відповідач ОСОБА_1 , як такий, що фактично прийняв спадщину, не заявивши про відмову від її прийняття протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, а тому зобов`язаний відповідати за боргами спадкодавця пропорційно до розміру частки у спадщині, тобто, у даному випадку, у повному обсязі.
02.10.2017 року, тобто через три місяці після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 49), та в межах строку, визначеного статтею 1281 ЦК України, кредитором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», надіслано на адресу Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори претензію кредитора до спадкоємців померлої ОСОБА_2 (а.с.52).
Вимога до спадкоємців боржника може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця. 
У цьому випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» скористався своїм правом кредитора заявити про вимогу до спадкоємців боржника через нотаріуса. Банку не було відмовлено у прийнятті такої вимоги кредитора.
Відповідно до пункту 189 зазначеної Інструкції нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 Цивільного кодексу України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.
Згідно з пунктом 231 Інструкції нотаріусом ведеться книга обліку спадкових справ та алфавітна книга спадкових справ. У книзі обліку спадкових справ реєструються, зокрема претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи. У разі підтвердження цього факту нотаріус відмовляє у прийнятті заяви (іншого документа), рекомендуючи заявнику подати її за місцезнаходженням цієї справи, а в разі потреби - вимагає цю справу для подальшого провадження.
Відповідно до пункту 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29 січня 2009 року, з метою фіксації документальної інформації, необхідної для посвідчення нотаріусом переходу прав спадкодавця до спадкоємців, нотаріус заводить спадкову справу. Спадкова справа на майно та майнові права померлого на території України спадкодавця може бути заведена тільки одна. Спадкова справа заводиться за місцем відкриття спадщини. При встановленні факту одночасного відкриття декількох спадкових справ (наприклад, за місцем проживання спадкодавця і за місцем знаходження спадкового майна), спадкові справи, відкриті з порушенням вимог статті 1221 ЦК України, повинні бути передані за належністю нотаріусу, до компетенції якого належить ведення конкретної спадкової справи.
Такі висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц та у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі 136/1822/14-ц, підлягають врахуванню під час застосування перелічених норм права до спірних правовідносин.
Таким чином, вимога кредитора померлого позичальника пред`явлена вчасно та у спосіб, визначений законодавством, оскільки вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся у визначені законом строки до нотаріальної контори, а тому його вимога про стягнення боргу із спадкоємця боржниці підлягає задоволенню.
11.04.2019 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за вихідним № SAMDN50000040501911 надіслано претензію кредитора до ОСОБА_1 (а.с. 54-57), яка залишена останнім без реагування, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення боргу з спадкоємця боржниці в судовому порядку.
Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів дослідила виписку за рахунком  ОСОБА_2 , з якої вбачаються операції за картками (а.с. 130-141), і розрахунок заборгованості за Кредитним договором б/н від 02.10.2010 року, наданий до суду першої інстанції представником позивача,  та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спадкоємець має зобов`язання перед позивачем з повернення фактично отриманих ОСОБА_2 та не повернутих на день її смерті кредитних коштів у розмірі 3 718,59 грн.
Так, пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Як вбачається із матеріалів справи, між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_2 , шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання,  02.10.2010 року було укладено в письмовій формі кредитний договір, на виконання якого позичальниці було надано відповідні кредитні картки та відкрито особовий рахунок до них. 
За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.
Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.
Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.
Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що надані  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що позичальниця ОСОБА_2 , відповідно до наданого позивачем розрахунку, користувалася кредитними коштами, наданими їй АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за договором б/н від 02.10.2010 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів у розмірі 3 718,59 грн., й доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення судом першої інстанції розміру такої заборгованості є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги про те, що до своєї смерті позичальниця використовувала не лише кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту, а й користувалася сервісом «Оплата частинами», колегією суддів не приймаються, оскільки, при зверненні до суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не обґрунтовував свої позовні вимоги наявністю заборгованості за сервісом «Оплата частинами» та не надав розрахунку такої заборгованості, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції.
При цьому, згідно розрахунку позивача, у позичальниці ОСОБА_2 , станом на день її смерті, була відсутня заборгованість за простроченим тілом кредиту, однак в позовній заяві останній зазначив про наявність такої заборгованості у розмірі 3 940,74 грн., у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та наявність правових підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 465,32 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства  Комерційний  банк «ПРИВАТБАНК» - залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2020   року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 01 квітня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: