ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року 
м. Київ
справа №755/8725/18
адміністративне провадження №К/9901/66960/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                                   Мацедонської В.Е., 
                                                                           Шевцової Н.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргу Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Лопачука Сергія Олександровича
на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року (головуючий суддя - Костюк Л.О., судді: Бужак Н.П., Кузьменко В.В.)
у справі №755/8725/18
за позовом  ОСОБА_1 
до Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Лопачука Сергія Олександровича 
про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
В червні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області Лопачука Сергія Олександровича (далі - відповідач, Лопачук С.О. ) про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області Лопачука Сергія Олександровича про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задоволено.
Визнано дії Інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області Лопачука Сергія Олександровича з приводу складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 309583 від 01.06.2018 протиправними.
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 309583 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та закрито справу про адміністративне правопорушення.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що будь яких доказів від відповідача, які б могли спростувати доводи позивача викладені у позовній заяві щодо відсутності події правопорушення суду не надано.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Лопачука Сергія Олександровича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області Лопачука Сергія Олександровича про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовлено.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішення суду першої інстанції винесено 09 серпня 2018 року, та було направлено   на адресу Головного управління національної поліції в Житомирській області, однак супровідним листом, який міститься в матеріалах справи (а/с 57) оскаржуване рішення було направлено до Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Житомирській області, про що міститься відмітка штампу вхідної кореспонденції від 31 серпня 2018 року, однак апеляційна скарга подана лише 03 жовтня 2018 року, що вбачається з поштового штемпелю на конверті, тобто з порушенням строків, передбачених ст.298 КАС України. Таким чином, відповідач мав змогу звернутися з апеляційною скаргою в період з 31 серпня 2018 року, проте не скористався своїм правом на оскарження рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 серпня 2018 року, при цьому не надав належних доказів поважності пропущеного строку на апеляційне оскарження.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)
03 грудня 2018 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Лопачука Сергія Олександровича на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року, в якій скаржник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
В обґрунтування поданої касаційної скарги Інспектор Управління патрульної поліції роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Лопачук Сергій Олександрович зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про ненадання скаржником належних доказів поважності пропущеного строку на апеляційне оскарження. Відповідач припускає, що судом першої інстанції рішення було направлено до ГУНП в Житомирській області, а не до УПП в Житомирській області ДПП, які знаходяться за різними адресами. Скаржник стверджує, що про наявність рішення суду першої інстанції він дізнався 25.09.2018 при наданні письмових пояснень під час проведення службового розслідування за фактом можливих неправомірних дій відповідача в частині порушення прав громадянина ОСОБА_1 . А тому строк був пропущений з поважних причин. 
Ухвалою Верховного Суду від 02 січня 2019 року було відкрито касаційне провадження за даною касаційною скаргою.
Позивачем відзиву на вказану касаційну скаргу не подано, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2021 року касаційну скаргу Інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області Лопачука Сергія Олександровича призначено до касаційного розгляду.
ІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) 
Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Пункт 4 частини 1 статті 299 КАС України: Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Частина 1 статті 286 КАС України: адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Частина 4 статті 286 КАС України: апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання обґрунтованості поданої касаційної скарги, Верховний Суд (далі - Суд) виходить з того, що за приписами частин 1-2 статті 341 КАС України (в редакції чинній до 08.02.2020), суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 09 серпня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва проголошено рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області Лопачука Сергія Олександровича про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Апеляційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 серпня 2018 року подано відповідачем до суду 03 жовтня 2018 року, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті, тобто з пропуском строку звернення до суду із апеляційною скаргою.
Обставиною, на яку скаржник посилається, як на підставу для поновлення йому пропущеного строку, є те, що з наявністю вказаного рішення суду першої інстанції він дізнався 25.09.2018, надаючи пояснення в рамках службового розслідування за скаргою позивача. 
Суд, в контексті спірних правовідносин, вважає за доцільне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення десятиденним строком з дня вручення постанови у справі про адміністративне правопорушення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження судового рішення з поважних причин.
Враховуючи вищевикладене, Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що відповідачем наведені необгрунтовані підстави поважності пропуску строку звернення із апеляційною скаргою, оскільки доказів про момент обізнаності Лопачуком С.О. із наявністю рішення суду першої інстанції саме 25.09.2018, останнім не надано.
Окрім того, Суд вважає правомірним висновок суду апеляційної інстанції щодо наявності у відповідача можливості звернутися із апеляційною скаргою в період з 31.08.2018 - моменту, коли рішення суду першої інстанції надійшло до Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Житомирській області, уповноваженою посадовою особою якого є відповідач.
Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає зазначені в касаційній скарзі доводи Інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області Лопачука Сергія Олександровича безпідставними, а висновки суду апеляційної інстанції - обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що і підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 341, 345, 349-356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, - 

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Інспектора роти №2 батальйону  Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Лопачука Сергія Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року у справі 755/8725/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Н.А. Данилевич В.Е. Мацедонська 	
                                                                                         Н. В. Шевцова