ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3017/21 Справа № 182/5851/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.,
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання - Голуб О.О.
сторони:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2  на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020  року,  яка постановлена суддею Кобеляцькою – Шаховал І.О. у м.Нікополі Дніпропетровської  області, відомості щодо дати складання повного тесту рішення суду матеріали справи не містять,-
В С Т А Н О В И В:
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання однією родиною та визнання права власності на частину спільного майна подружжя та спадкування за законом, який в подальшому уточнила.
В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначено, що в період з 1998 року по 07 червня 2019 року позивач проживала без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. До дня його смерті позивач та ОСОБА_3 проживали разом однієї родиною більше 21 року в належній позивачу квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та в житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Під час спільного проживання вони вели спільне господарство, надавали взаємну допомогу один одному, мали спільний сімейний бюджет, займались різними побутовими питаннями, тобто проживали разом, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах позивач разом з ОСОБА_3 за спільні кошти, які були отримані як дохід від підприємницької діяльності, придбали квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Також в період шлюбу подружжя мало дохід від спільного бізнесу, а саме, від продажу покриття для підлоги (коври, коврові доріжки). Однак, в період з 2015 року по 2016 року підприємницька діяльність була припинена та ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Позивач разом з сестрою померлого взяли на себе всі витрати та займались похованням. Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та на майно, яке знаходиться у скриньці банку (цінності, гроші та документи), за оренду якого позивач і надалі сплачує. Після смерті чоловіка вона від спадщини не відмовилась та звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, однак, їй було надано довідку зі спадкового реєстру та роз`яснено, що з заявою про прийняття спадщини звернувся син померлого ОСОБА_2 , який є спадкоємцем першої черги, тобто, відповідач по справі, який має намір прийняти спадщину. Тому їй було запропоновано звернутись до суду з позовною заявою про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності. 
За таких обставин, позивач просила суд встановити факт спільного проживання з померлим та визнати за нею право власності на частину спільного сумісного майна з ОСОБА_3  , змінити черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування та визнати за позивачем право на спадкування першої черги спадкоємців за законом, разом із спадкоємцем ОСОБА_2 , та визнати право власності на частину спадкового майна в порядку спадкування за законом. 
РішеннямНікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020  року позовні вимоги задоволено.
Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з січня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 (загальною площею 29,7 кв.м., житловою площею – 16,8 кв.м.; що складається з: коридору 1, площею 4,0 кв.м.; житлової кімнати 2, площею 16,8 кв.м.; кухні 3, площею 6,2 кв.м.; санвузлу 4, площею 2,7 кв.м.; балкону), як спільного майна подружжя.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину майна, що знаходиться в скриньці № 16 банку АТ «А-Банк», картка «Універсальна» по АДРЕСА_5 , як спільного майна подружжя.
Змінено черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування та визначити ОСОБА_1 спадкоємцем першої черги разом із ОСОБА_2 . 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_4 (загальною площею 29,7 кв.м., житловою площею – 16,8 кв.м.; що складається з: коридору 1, площею 4,0 кв.м.; житлової кімнати 2, площею 16,8 кв.м.; кухні 3, площею 6,2 кв.м.; санвузлу 4, площею 2,7 кв.м.; балкону), в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину майна, що знаходиться в скриньці № 16 банку АТ «А-Банк», картка «Універсальна», по АДРЕСА_5 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнано за  ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вкладу з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунку  НОМЕР_1 , відкритому у відділенні АТ «А-Банк», згідно умов депозитного договору від 31 березня 2018 року, укладеного на ім`я ОСОБА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка  ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2  просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.
Так, суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що батько відповідача перебував у неприязних відносинах з позивачем, у зв`язку з чим розмежував з нею свій бізнес та за власні кошти придбав спірну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі – продажу квартири, який оформлений лише на батька відповідача ОСОБА_3 .
Крім того відповідач зауважує на тому, що покази свідків у суді першої інстанції є надуманими і неправдивими, та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
На думку апелянта судом першої інстанції порушені процесуальні норми діючого законодавства, оскільки суд встановив факт проживання позивача з ОСОБА_3 в період з січня 1998 року по 07 червня 2019 року, тоді як до 01 січня 2004 року діяв КпШС України, який не регулював та не визнавав відносини між чоловіком та жінкою без реєстрації шлюбу, і не встановлював фактів проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та не наділяв цих осіб спільними правами та обов`язками. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_4 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки №89, виданої керівником ОСББ «Барвінок –Н» Буйнецькою А.В. від 21 червня 2019 року, ОСОБА_1 з 29 листопада 1983 року по 11 квітня 2002 року та ОСОБА_3  з 14 грудня 2000 року по 01 серпня 2018 року були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 40).
Відповідно до Акту про мешкання та відсутності на житлової площі виданого керівником ОСББ «Барвінок –Н» ОСОБА_5 від 12 серпня 2019 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з січня 1998 року по квітень 2002 року мешкали разом однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . В серпні 2018 року ОСОБА_3  був знятий з реєстрації у зазначеній квартирі у зв`язку з тим, що він та ОСОБА_1 збираються купувати нову квартиру (а.с. 41).
Відповідно до довідки №340, виданої головою квартального комітету №15 від 20 червня 2019 року, ОСОБА_1 з 11 квітня 2002 року зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 42).
Відповідно до довідки, виданої головою квартального комітету №15 та підписаною мешканцями кварталу № НОМЕР_2 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 01 серпня 2019 року, ОСОБА_1 з 11 квітня 2002 року зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та разом з нею з квітня 2002 року по березень 2019 року фактично мешкав без реєстрації ОСОБА_3 (а.с. 43).
Відповідно до договору купівлі – продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори 15 серпня 2018 року ОСОБА_3   є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.7-12, 47-48).
Відповідно до Договору приєднання до умов і правил надання банківських послуги № НОМЕР_3 АТ «А-Банк», ОСОБА_3 відкрив Комплект «Ключ доступу» від 17 серпня 2018 року для збереження цінностей і документів з терміном до 24 серпня 2018 року (а.с. 57).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3  помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області серії НОМЕР_4 від 10 червня 2019 року (а.с. 13).
Відповідно до заяви ОСОБА_9 від 23 серпня 2019 року, померлий ОСОБА_3 є її рідним братом, який мешкав в цивільному шлюбі з  ОСОБА_1 с 1998 року по 07 червня 2019 року, тобто по день смерті. ОСОБА_3 та  ОСОБА_1 мешкали однією сім`єю, займались спільним бізнесом, вели спільне господарство, піклувались один одному. В період їхніх шлюбних відносинах ОСОБА_3 та  ОСОБА_1 закрили свій спільний бізнес та скриньку в АТ «А-Банк», яка була оформлена на ім`я ОСОБА_1 у зв`язку з її хворобою та відкрили скриньку в цьому ж банку на ім`я ОСОБА_3 . Також в період фактичних шлюбних відносин ОСОБА_3 та  ОСОБА_1 купили разом однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , спільно робили в ній ремонтні роботи (а.с. 46).
Відповідно до довідки АТ «А-Банк» від 07 серпня 2020 року, на ім`я ОСОБА_3 17 серпня 2018 року відкрита депозитна скринька № НОМЕР_5 та картковий рахунок № НОМЕР_1 від 31 березня 2018 року (а.с. 189).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила суд встановити факт спільного проживання з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, визнати, що квартира за адресою:  АДРЕСА_3  та майно, яке знаходиться у скриньці №16 банку АТ «А-Банк» картка «Універсальна» є їх спільним з ОСОБА_3 майном, яке нажите в період спільного проживання, визнати за нею право власності на 1/2 його частину, як спільне майно подружжя.Змінити черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування та визнати за позивачем разом зі спадкоємцем ОСОБА_2 право на спадкування першої черги та визнати за  ОСОБА_1 право власності право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину майна, що знаходиться в скриньці № 16 банку АТ «А-Банк», картка «Універсальна», по АДРЕСА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вкладу з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у відділенні АТ «А-Банк», згідно умов депозитного договору від 31 березня 2018 року, укладеного на ім`я ОСОБА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для його часткового задоволення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, визнання, що квартира за адресою:  АДРЕСА_3  та майно, яке знаходиться у скриньці №16 банку АТ «А-Банк» картка «Універсальна» є спільниммайном ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_1 , яке нажите в період спільного проживання, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання за позивачем права власності на 1/2 його частину, як спільного майна подружжя,зміну черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування та визнання за позивачем разом зі спадкоємцем ОСОБА_2 права на спадкування першої черги та визнання за  ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину майна, що знаходиться в скриньці № 16 банку АТ «А-Банк», картка «Універсальна», по АДРЕСА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину вкладу з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у відділенні АТ «А-Банк», згідно умов депозитного договору від 31 березня 2018 року, укладеного на ім`я ОСОБА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак не може погодитись з встановленим судом періодом спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 19 березня 2020 року по справі № 303/2865/17.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, з 1998 року ОСОБА_1 проживала разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 до дня його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 в належній позивачу квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та в житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Під час спільного проживання вони вели спільне господарство, надавали взаємну допомогу один одному, мали спільний сімейний бюджет, займались різними побутовими питаннями, тобто проживали разом, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Також в період шлюбних відносин ОСОБА_3 та ОСОБА_1 купили разом однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , спільно робили в ній ремонтні роботи.
Вказані обставини підтверджені в суді першої інстанції поясненнями свідків ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11 ,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_12 ,  ОСОБА_8  та ОСОБА_13 (а.с. 181-183, 206-207).
Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Акту про мешкання та відсутності на житлової площі, виданого керівником ОСББ «Барвінок –Н» Буйнецькою А.В. від 12 серпня 2019 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з січня 1998 року по квітень 2002 року мешкали разом однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . В серпні 2018 року ОСОБА_3 був знятий з реєстрації у зазначеній квартирі у зв`язку з тим, що він та ОСОБА_1 збираються купувати нову квартиру (а.с. 41).
Відповідно до довідки, виданої головою квартального комітету №15 та підписаною мешканцями кварталу № НОМЕР_2 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 01 серпня 2019 року, ОСОБА_1 з 11 квітня 2002 року зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та разом з нею з квітня 2002 року по березень 2019 року фактично мешкав без реєстрації ОСОБА_3 (а.с. 42,43). 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. 
Звернувшись до суду першої інстанції з позовом ОСОБА_1 просила встановити факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 1998 року по 07 червня 2019 року.
Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.
Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 01 березня 2021 року по справі № 235/5221/18.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що при встановленні періоду спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом першої інстанції не було враховано вищезазначені норми закону, тому рішення суду підлягає зміні в частині встановленого періоду спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з встановленого періоду з 1998 року по  ІНФОРМАЦІЯ_1  на 01 січня 2004 року по 07 червня 2019 року.
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що доводи відповідача ОСОБА_2 в цій частині заслуговують на увагу.
Вирішуючи спір в частині визнання спірного майна спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Таким чином, встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, за умови, що вони не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, презюмує виникнення їх спільної сумісної власності на майно, набуте ними за час спільного проживання, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
У статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ - під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням.
В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у Постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 466/6752/16-ц.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи, під час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах позивач ОСОБА_3 набув права власності на однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі - продажу посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори від 15 серпня 2018 року (а.с. 7-12, 47-48). 
Відповідно до довідки АТ «А – Банк» від 07 серпня 2020 року, на ім`я померлого ОСОБА_3 відкриті 31 березня 2018 року картковий рахунок № НОМЕР_1 та 17 серпня 2018 року депозитна ячейка №16 (а.с. 189).
Отже, встановивши, що спірне майно, а саме: однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_3 та відкриті в Банку картковий рахунок та депозитна ячейка, були придбані ОСОБА_3   та ОСОБА_1 під час спільного проживання, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про належність вказаного майна до спільної сумісної власності подружжя, та необхідність його поділу.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги відповідача про те, що батько відповідача перебував у неприязних відносинах з позивачем, у зв`язку з чим розмежував з нею свій бізнес та за власні кошти придбав спірну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі – продажу квартири, який оформлений лише на батька відповідача ОСОБА_3 , оскільки відповідачем ОСОБА_2 , відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не доведено того, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти та після припинення фактичних шлюбних відносин позивача з померлим ОСОБА_3 , натомість як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Акту про мешкання та відсутності на житлової площі, виданого керівником ОСББ «Барвінок –Н» Буйнецькою А.В. від 12 серпня 2019 року, довідки №340, виданої головою квартального комітету №15 від 20 червня 2019 року, довідки виданої головою квартального комітету №15 та підписаною мешканцями кварталу № НОМЕР_2 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 01 серпня 2019 року, показаннями свідків, які були допитані в суді першої інстанції ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , які, кожен окремо, підтвердили, що померлий ОСОБА_3 мешкав в цивільному шлюбі з ОСОБА_1 с 1998 року по 07 червня 2019 року, тобто по день смерті. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мешкали однією сім`єю, як чоловік та жінка, займались спільним бізнесом, вели спільне господарство, піклувались один одному. В період їхніх фактичних шлюбних відносинах ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбали разом однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , спільно робили в ній ремонтні роботи.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_2 про те, що покази свідків у суді першої інстанції є надуманими і неправдивими, та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, суд навів у рішенні узагальнені покази кожного свідка і дав їм оцінку, та колегія суддів погоджується із такою оцінкою суду першої інстанції і вважає її правильною, оскільки вони узгоджуються з матеріалами справи та підтверджують факт того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мешкали однією сім`єю, займались спільним бізнесом, вели спільне господарство, піклувались один одному. В період їхніх шлюбних відносинах ОСОБА_3 та ОСОБА_1 купили разом однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно із частиною першою статті 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Згідно із положеннями частини першої статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкоємець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.
Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, зміна черговості спадкування можлива лише у разі спадкування за законом, тобто за умови відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у Постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі №759/14776/13-ц
Враховуючи вищезазначені норми закону, встановивши факт спільного проживання  ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, набуття спільного майна подружжя, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зміну черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування та визначення позивача ОСОБА_1 спадкоємцєм першої черги разом з відповідачем ОСОБА_2 , оскільки право власності померлого на спірну квартиру та депозитну ячейку № НОМЕР_5 набуто в період спільного проживання, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з позивачем, тому позивач має право на визнання їй 1/2 частки у квартирі та депозитної ячейки № НОМЕР_5 , яка є об`єктом права спільної власності та 1/2 частини у спадщині, яка відкрилася після смерті чоловіка ОСОБА_3 07 червня 2019 року до складу якої ввійшли 1/2 частки спірної квартири, депозитної ячейки № НОМЕР_5 та вклад з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , відкритому у відділенні АТ «А-Банк», згідно умов депозитного договору від 31 березня 2018 року, укладеного на ім`я ОСОБА_3 .
Суд першої інстанції правильно визначив за  ОСОБА_1  право власності на 1/4 частину квартири  АДРЕСА_4  (загальною площею 29,7 кв.м., житловою площею – 16,8 кв.м.; що складається з: коридору 1, площею 4,0 кв.м.; житлової кімнати 2, площею 16,8 кв.м.; кухні 3, площею 6,2 кв.м.; санвузлу 4, площею 2,7 кв.м.; балкону), в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка  ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; право власності на 1/4 частину майна, що знаходиться в скриньці № 16 банку АТ «А-Банк», картка «Універсальна», по АДРЕСА_5  в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка  ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та право власності на 1/2 частину вкладу з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунку  НОМЕР_1 , відкритому у відділенні АТ «А-Банк», згідно умов депозитного договору від 31 березня 2018 року, укладеного на ім`я ОСОБА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка  ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги відповідача та зміни рішення суду першої інстанції в частині встановленого періоду спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020  року змінити в частині встановленого періоду спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 25 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: