ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" лютого 2021 р.           Справа № 927/42/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кропивної Л.В.
суддів:            Поляк О.І. 
          Дідиченко  М.А. 
 
представники сторін не викликались,
розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп-С"
на рішення господарського суду Чернігівської області від 12.11.2020 р. (повний текст складено 17.11.2020 р.)
у справі № 927/42/20 (суддя - Сидоренко А.С.)
за позовом заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті
до товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп-С"
про стягнення 46 324,29 грн.,-          
В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:
Заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп-С" (далі - ТОВ "Олімп-С") про стягнення 46 324,29 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів (далі - ТЗ) та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні норми.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведеного посадовими особами Укртрансбезпеки габаритно-вагового контролю ТЗ відповідача виявлено перевищення нормативних вагових параметрів, у зв`язку з чим нараховано плату в розмірі 1 516,80 євро, що еквівалентно 46 324,29 грн., які відповідач у добровільному порядку не сплатив.
Рішенням господарського суду Чернігівської області від 12.11.2020 р. у справі № 927/42/20 позов задоволено: стягнуто з ТОВ "Олімп-С" в дохід Державного бюджету України 46 324,29 грн.; стягнуто з ТОВ "Олімп-С" на користь Чернігівської обласної прокуратури 2 102,00 грн. судового збору за подання позову. 
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у відповідача зобов`язань зі сплати 46 324,00 грн. за проїзд автомобільними дорогами ТЗ та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні норми, оскільки перевищення його ТЗ нормативних вагових параметрів документально доведено та не спростовано відповідачем.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Олімп-С" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Наводячи підстави скасування оскаржуваного рішення, апелянт зазначав про допущені порушення законодавчих вимог під час зважування належного йому ТЗ, а також посилався на наданий акт експертизи № ВП-3 від 20.07.2018 р., який суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги під час вирішення спору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Дідиченко М.А., Поляк О.І., відкрито апеляційне провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
10.02.2021 р. до Північного апеляційного господарського суду від прокуратури надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.
23.02.2021 р. та 25.02.2021 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за участю сторін. 
Вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки справа має незначну складність (з огляду на спосіб захисту, обсяг та характер доказів, які входять до предмету доказування), для якої пріоритетним є швидке вирішення спору, а отже справа є малозначною та підлягає розгляду без виклику сторін. 
Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 19.07.2018 р. посадовими особами уповноваженого органу - Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області на а/д Київ-Чоп, 434 км, здійснено габаритно-ваговий контроль ТЗ марки DAF, модель XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом - цистерна марки ПП, модель ТЦ 10 А, реєстраційний номер НОМЕР_2 . 
За результатами проведення габаритно-вагового контролю ТЗ посадовими особами Укртрансбезпеки складено акт № 0023914 про перевищення ТЗ нормативних вагових параметрів від 19.07.2018 р., яким зафіксоване перевищенням осьових навантажень, а саме: фактична повна маса ТЗ становить 43,2 т при допустимій 40 т; навантаження на осі становить - 7,09; 10,23; 25,88 т при нормативно допустимій - 11, 11, 22 т. 
Акт № 0023914 про перевищення ТЗ нормативних вагових параметрів від 19.07.2018 р. підписаний посадовою особою Укртрансінспекції, що проводила габаритно-ваговий контроль ОСОБА_2, та водієм ТЗ ОСОБА_1 .
Зазначене порушення також зафіксовано у акті № 059775 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 19.07.2018 р., у якому, зокрема, зазначено, що під час перевірки виявлено порушення - перевезення вантажів для власних потреб з перевищенням нормативно-допустимих вагових параметрів загальної маси 43,20 т, осьового навантаження на строєну вісь 25,88 т; пункт 22.5 Правил дорожнього руху України, без дозволу на перевезення вантажів, що перевищують нормативно-допустимі вагові параметри. Водій ОСОБА_1 у поясненнях про причини порушень зазначив, що вантаж рідкий і при русі на вагах міг переміщуватися по цистерні, що може вплинути на показник. При загрузці автомобіля загальна маса на вагах показувала не більше 40 т.
Вказаний акт підписаний посадовими особами, що провели перевірку -   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та водієм ТЗ ОСОБА_1 . 
Відповідно до довідки № 0008974 від 19.07.2018 р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю ТЗ, результати вагового контролю навантаження на осі: 1) 7,09; 2) 10,23; 3) 25,88 т; повна маса ТЗ - 43,20 т. Зазначене підтверджується квитанцією зважування від 19.07.2020 р.
Габаритно-ваговий контроль здійснений з використанням приладу для вимірювання маси в русі: вага автомобільна для зважування в русі ВА-20 К-023 № 013, відповідність якого підтверджена свідоцтвом про державну метрологічну атестацію № 187 від 13.10.2009 р.
За результатами перевірки проведено розрахунок № 23914 від 19.07.2018 р. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних ТЗ автомобільними дорогами загального користування згідно товарно-транспортної накладної (далі - ТТН) № 155728 від 19.07.2018 р. та нараховано плату за проїзд в сумі 1 516,80 євро, яку необхідно сплатити в гривнях відповідно до офіційного курсу НБУ на день проведення розрахунку. 
Розрахунок виконано відповідно до затвердженої формули з урахуванням норм пункту 311 постанови Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 р. "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування".
Зі змісту ТТН на відпуск нафтопродуктів (нафти) серії 01 АААА № 155728 від 19.07.2018 р. вбачається, що ТЗ здійснював перевезення вантажу: нафти сирої, масою 25,198 кг; автопідприємство, замовник та вантажоодержувач - ТОВ "Олімп-С"; пункт навантаження - ст. Самбір; пункт розвантаження - м. Прилуки. 
Згідно свідоцтв про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 власником ТЗ є ТОВ "Олімп-С".
Листом-повідомленням Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області № 33/1361-18 від 18.10.2018 р. повідомило відповідача про сплату 46 324,00 грн.
Оскільки відповідач добровільно не здійснив оплату прокурор звернувся до відповідача з позовом в особі Державної служби України з безпеки на транспорті.
Щодо представництва прокурора у даній справі, слід зазначити наступне.
Наявність правових підстав участі прокурора у судовому процесі була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 (постанова від 26.05.2020 р. у справі № 912/2385/18).
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у  ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". 
Цією нормою  встановлено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина 3).
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 1-3 частини 4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина 7).
Тобто, за приписами ч. 3  ст. 23 Закону України "Про прокуратуру"  прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту, або робить це неналежно.
Водночас, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 р. у справі № 912/2385/18 висловлено правову позицію, згідно з якою прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Суд першої інстанції, дослідивши обставини, які стали підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в суді у цій справі, у відповідності до вимог частини 4  статті 23 Закону України "Про прокуратуру"  встановив, що прокурор належним чином обґрунтував представництво інтересів держави в особі позивача та підстави для звернення до суду із заявленим позовом у цій справі, оскільки Державною службою України з безпеки на транспорті заходи щодо стягнення плати не вживалися (лист позивача № 34/1502-18 від 05.11.2018 р.) і невжиття позивачем дій щодо судового захисту порушених інтересів держави свідчить про бездіяльність цього державного органу та ненадходженням грошових коштів до Державного бюджету України, що є підставою для здійснення захисту прокуратурою.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України № 2344-III від 05.04.2001 р. "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон № 2344-III), відповідно до частини 12 статті 6 якого державному контролю підлягають усі ТЗ українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Згідно частини 1 та 4 ст. 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) ТЗ, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше 7 %.
Статтею 33 Закону України № 2862-IV "Про автомобільні дороги" (далі - Закон № 2862-IV) визначено, що рух ТЗ, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Зі змісту частини 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" (далі - Закон № 3353-XII) випливає, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі ТЗ, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких ТЗ. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі ТЗ, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 р. затверджений "Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування ТЗ та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні" (далі - Порядок № 879), який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних ТЗ та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.
Пунктом 3 Порядку № 879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль ТЗ на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних ТЗ автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких ТЗ установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху ТЗ (п. 2 Порядку № 879).
Згідно з підпунктом 3 пункту 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні ТЗ - це ТЗ, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил № 1306. При цьому ТЗ не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 %.
Відповідно до положень п. 18, 20 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві ТЗ видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність ТЗ до великовагових та/або великогабаритних.
Згідно з пунктом 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух ТЗ забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного ТЗ, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.
За приписами п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30.03.1994 р., перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.
В силу положень пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових ТЗ автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами рух великовагових та великогабаритних ТЗ автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі ТЗ, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких ТЗ.
Відповідно до розділу 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, ТТН - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. 
Отже, ТТН є належним доказом для підтвердження дій з вантажем (списання, оприбуткування, облік та інш.).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 207 від 25.02.2009 р. "Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні" визначено перелік документів для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, зокрема: фотокопія ліцензії, засвідчена автомобільним перевізником, або ліцензійна картка; ТТН; посвідчення на право керування ТЗ відповідної категорії; реєстраційний документ на ТЗ або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження ТЗ; талон про проходження державного технічного огляду; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ. Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсового медичного огляду водія та огляду технічного стану ТЗ; у разі перевезення вантажів з перевищенням вагових або габаритних параметрів - дозвіл на участь у дорожньому русі ТЗ, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції.
Згідно з п. 26 Порядку № 879, кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних ТЗ, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.
Пунктом 27 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з ТЗ вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", який справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з ТЗ, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.
Відповідно до пункту 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного ТЗ вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів ТЗ, протяжності маршруту, кількості перевезень.
Пунктами 30, 311 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного ТЗ справляється за встановленими ставками залежно від маси такого ТЗ, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси ТЗ за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) ТЗ за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) ТЗ за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.
Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного ТЗ, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.
У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.
Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки (п. 311 Порядку № 879).
Таким чином, аналіз наведених норм свідчить про те, що у разі перевищення нормативу вагового або габаритного параметру, плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного ТЗ має вносити саме перевізник.
У розділі 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568), перевізником є фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними ТЗ.
З матеріалів справи вбачається, що перевезення вантажу здійснювалося ТЗ марки DAF, модель XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом - цистерна марки ПП, модель ТЦ 10 А, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власниками яких є ТОВ "Олімп-С", на підставі свідоцтв про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 , СХК 005007.
Розмір плати за проїзд визначено позивачем у відповідності до вимог зазначених вище норм Порядку № 879 та відповідно до Ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування ТЗ та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 р.
Таким чином, вищевказаними нормами встановлені вимоги щодо здійснення перевезень вантажу великоваговими та великогабаритними ТЗ на автомобільних дорогах загального користування, передбачена плата за проїзд таким транспортом за встановленими ставками, і матеріали справи містять усі передбачені Порядком № 879 документи.
Пунктами 37, 41 Порядку № 879 визначено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством, а дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.
Доказів оскарження дій або бездіяльності учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю під час виявленого посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області 19.07.2018 р. правопорушення, зафіксованого в акті № 0023914 від 19.07.2018 р. про перевищення ТЗ нормативних вагових параметрів та проведеного розрахунку плати № 23914 від 19.07.2018 р., відповідачем суду не надано.
Посилання апелянта на порушення порядку зважування його ТЗ, з урахуванням приписів розділу 11 Метрології "Параметри вагові ТЗ. Методика виконання вимірювань" МВВ № 1-337-03.07.08, що вагові параметри ТЗ, які перевозять наливні вантажі (у автоцистернах) визначаються виключно у статичному режимі, правомірно не прийняті судом першої інстанції до уваги, оскільки відповідачем не доведено, що дана Методика повинна застосовуватися у спірних правовідносинах (в т.ч., що вона є нормативно-правовим актом у сфері стандартизації).
Водночас, відмова у прийнятті судом першої інстанції поданих відповідачем зі спливом процесуального строку та без обґрунтування неможливості їх подання у вказаний судом строк, доказів, серед яких постанова серії ВР № 104829 від 19.07.2018 р. та акт експертизи № ВП-3 від 20.07.2018 р., відповідає положенням частини 2 статті 118 ГПК України, оскільки ухвалою господарського суду Чернігівської області від 25.08.2020 р. (а.с. 70-72 том 1), яку відповідач отримав 10.09.2020 р. (а.с. 77 том 1), було встановлено строк на подання відзиву протягом 15-ти днів після вручення ухвали, натомість згадані докази, які датовані 2018 року, відповідачем подано суду лише 02.11.2020 р.
Оскільки порушення відповідачем надання послуг із перевезення вантажу з перевищенням осьових навантажень доведено належними доказами, то покладення на відповідача 46 324,29 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами ТЗ та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні норми відповідає законодавчим вимогам.
Таким чином, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.
Відповідно до положень статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на апелянта. 
Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, суд,-
П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп-С" на рішення господарського суду Чернігівської області від 12.11.2020 р. у справі № 927/42/20 залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду Чернігівської області від 12.11.2020 р. у справі № 927/42/20 залишити без змін. 
Матеріали справи № 927/42/20 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 26.02.2021 р.

Головуючий суддя                                                            Л.В. Кропивна 

Судді                                                                                О.І. Поляк

                                                                                М.А. Дідиченко