УХВАЛА
16 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 320/695/19
адміністративне провадження К/9901/3098/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської   О.Р., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року в справі №320/695/19 за позовом ОСОБА_1 до начальника Державної установи "Білоцерківська виправна колонія №35" Поночовного Євгенія Володимировича, першого заступника начальника Державної установи "Білоцерківська виправна колонія №35" Добровольського Валентина Миколайовича, за участю третьої особи - Державної установи "Білоцерківська виправна колонія" №35 - про визнання дій протиправними,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до начальника Державної установи "Білоцерківська виправна колонія №35" Поночовного Євгенія Володимировича, першого заступника начальника Державної установи "Білоцерківська виправна колонія №35" Добровольського Валентина Миколайовича, за участю третьої особи - Державної установи "Білоцерківська виправна колонія" №35, у якому просив визнати протиправними дії щодо поміщення і утримання з 09 червня 2018 року в Державній установі «Білоцерківська виправна колонія №35».
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від                29 січня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року рішення   Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року залишено без змін. 
25 січня 2021 року до Суду надіслано касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року в справі №320/695/19.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень суди першої та апеляційної інстанції розглянули справу за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України.
Підставою для перегляду оскаржуваних судових рішень скаржником зазначено відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: частин шостої, сьомої статті 78 КАС України; частини другої статті 21, статей 2, 535 Кримінального процесуального Кодексу України; частин першої, п`ятої статті 62, статті 133 Конституції України; пунктів 4, 1.6 Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України №460/5 від 18 березня 2013 року (чинних станом на 09 серпня 2018 року); статей 1, 3, 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення»; статті 11 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України»; статей 1, 4, 11, 18 Кримінально-виконавчого Кодексу України; Положення про центральну та міжрегіональну комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №680/5 від 27 лютого 2017 року.
Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій послались на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2018 року в справі №357/9368/18 щодо визнання законним його переведення з Державної установи "Київський слідчий ізолятор" до дільниці слідчого ізолятора при Державній установі "Білоцерківська виправна колонія", яка не є судовим рішенням, обов`язковим для адміністративного суду, в розумінні частини шостої статті 78 КАС України. Уважає, що зазначена ухвала суду не має преюдиційного значення, а тому викладені у ній висновки не можуть бути покладені в основу судового рішення у цій справі №320/695/19.
Указує на те, що вимоги частини другої статті 21 КПК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а тому посилання на цю норму судом першої інстанції є безпідставним. 
Відповідно до частин шостої, сьомої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
За змістом частини другої статті 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.
Предметом спору в цій справі №320/695/19 є визнання протиправними дій щодо поміщення і утримання у Державній установі «Білоцерківська виправна колонія №35». На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що станом на 09 серпня 2019 року не мав статусу засудженого, а тому його поміщення до Державної установи «Білоцерківська виправна колонія №35», яка є установою виконання покарань, є протиправним. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із правомірності дій відповідачів щодо поміщення та утримання з 09 серпня 2018 року ОСОБА_1 у Державній установі "Білоцерківська виправна колонія №35.
Такий висновок обґрунтовано тим, що ці дії було вчинено на підставі рішення від                 08 серпня 2018 року щодо переведення позивача з Державної установи "Київський слідчий ізолятор" до дільниці слідчого ізолятора при Державній установі "Білоцерківська виправна колонія", а також ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2018 року в справі №357/9368/18, що набрала законної сили, якою визнано законним таке переведення.
Згідно з наказом Міністерства юстиції України від 15 лютого 2017 року №406/5, яким затверджено "Перелік найменувань органів, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів і навчальних закладів, що належать до сфери управління Державної кримінально-виконавчої служби України", при Державній установі "Білоцерківська виправна колонія №35" було створено дільницю слідчого ізолятору.
Суд апеляційної інстанції погодився із доводами позивача про те, що станом на                   09 серпня 2018 року він не мав статусу засудженого, а тому не міг бути поміщений до державної установи з виконання покарань.
Водночас зазначено, що його було поміщено саме до слідчого ізолятора при Державній установі "Білоцерківська виправна колонія №35", а не до кримінально-виконавчої установи.
Отже, проаналізувавши аргументи та доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що вони зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами.
Також як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на пункт                       4 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої   статті 328   цього Кодексу; або
2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або;
3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;
4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Суд звертає увагу на те, що у випадку посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої    статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження, необхідно навести порушені судами норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи в сукупності з обґрунтуванням підстав, передбачених частинами другою та третьою статті 353 КАС України.
Тобто необхідно зазначити підставу, визначену частинами другою та третьою статті 353 КАС України, а також обґрунтувати наявність порушення процедури розгляду справи, передбаченої частиною другою статті 353 КАС України, та обґрунтувати наявність такої підстави.
У цьому зв`язку скаржник зазначає таке: суди проігнорували клопотання про дослідження та огляд доказів; проігноровали показання свідків та відхилили клопотання про їх допит; встановили  обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів; не дослідили  зібрані у справі докази; необґрунтовано відхилили клопотання про огляд доказів; суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності його представника, який заявляв клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із зайнятістю в інших справах.
Водночас скаржник, обґрунтовуючи зазначену підставу касаційного оскарження судових рішень, не зазначає які саме докази не були досліджені судами попередніх інстанцій, тоді як відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень (а отже, і підставою для касаційного оскарження згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС) є не дослідження судом зібраних у справі доказів. Скаржником не зазначено: обставин, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на його переконання вони є недопустимими; обставин, які мають значення для правильного вирішення справи у зв`язку із відхиленням судом клопотань про витребування і дослідження доказів, допит свідків, тощо. 
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Щодо доводів скаржника про те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності його представника, який заявляв клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в інших справах, слід зазначити, що указане клопотання було розглянуто судом апеляційної інстанції, у задоволенні якого було відмовлено з огляду на відсутність доказів на підтвердження представником позивача його участі у інших судових справах.
Таким чином скаржником не обґрунтовано наявності обов`язкової підстави для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, у разі якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання.
Разом з тим, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів щодо порушення судами норм процесуального права виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. 
Ураховуючи те, що скаржником не наведено належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, про що зазначено вище, ця умова не може бути перевірена.
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтями 248, 328, 334, 341, 353, КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року в справі №320/695/19 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя:                                                                                О.Р. Радишевська