Ухвала
Іменем України
25 березня 2021 року
м. Київ
справа № 607/28405/19
провадження № 51-1470ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,             
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 10 серпня 2019 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019210010002397 щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя                        АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 10 серпня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин.
За обставин, установлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, ОСОБА_5 визнано винуватим за те, що він 18 серпня 2019 року близько 21:30, перебуваючи в приміщені квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту із неповнолітнім потерпілим ОСОБА_6 , умисно завдав потерпілому долонею правої руки один удар у ділянку лівої щоки, після чого наніс ще один удар кулаком правої руки в ділянку лівої кисті. 
Продовжуючи свої злочинні дії, об`єднані одним злочинним умислом, обвинувачений ОСОБА_5 , умисно наніс два удари кулаком правої руки в ліву ділянку спини потерпілого. В подальшому потерпілий повернувшись обличчям до нього, з метою захисту почав прикривати своє обличчя руками, а засуджений, в свою чергу умисно наніс йому один удар кулаком лівої руки в ділянку правого зап`ястя та один удар кулаком правої руки в ділянку лівого плеча. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 потерпілому заподіяно фізичного болю та спричинено легкі тілесні ушкодження.
Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 21 грудня 2020 року вирок Тернопільського міськрайонного суду від 10 серпня 2019 року щодо ОСОБА_5 змінив в частині призначеного покарання. Визнав вважати ОСОБА_5 засудженим за ч .1 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить в сумі 850 грн. В решті вирок залишено без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 та засуджений ОСОБА_5 посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просять скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з відсутністю у його діянні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК. Обґрунтовуючи свої вимоги, вказують на неповноту судового розгляду і невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначають, що стороною обвинувачення не здобуто доказів винуватості засудженого, нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , а висновки суду ґрунтуються на недостовірних доказах. Водночас, на їх думку ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам закону.

 
Мотиви Суду
Перевіривши доводи в касаційній скарзі захисника і засудженого та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 438 КПК неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Зі змісту касаційної скарги захисника та засудженого убачається, що вони, надаючи оцінку доказам, по суті заперечують їх достовірність та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка відповідно до              ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.
Доводи захисника і засудженого, викладені в касаційній скарзі, стосовно скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження щодо                    ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, на думку Суду, є необґрунтованими з таких підстав.
Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні та перевірених у судовому засіданні доказах, оцінених у сукупності, і є обґрунтованим.
Як вбачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ст. 125 КК, та правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону суд зробив із додержанням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Зокрема, відповідний висновок суд, незважаючи на невизнання ОСОБА_5 своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, зробив на підставі ретельно та всебічно досліджених у судовому засіданні доказах з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, зокрема: показаннях потерпілого ОСОБА_6 про те, що саме засуджений ОСОБА_5 завдавав йому тілесних ушкоджень, шляхом нанесення йому ударів долонею руки та кулаком по кистях рук, плечах, обличчі; показаннях свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтвердили конфлікт між потерпілим та засудженим 18 серпня 2019 року, їх показання узгоджуються між собою, є послідовними та об`єктивно підтверджуються даними висновку експерта  № 813 від 27 серпня 2019 року, згідно з яким у ОСОБА_6 виявлено садна правої та лівої кистей, лівого плеча. Вказані вище ушкодження утворились від дії тупих предметів. Морфологічні властивості виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень свідчать про їх утворення за 3-5 діб до експертного огляду, не виключено у термін вказаний в ухвалі від 18 серпня 2019 року; даних протоколу слідчого експерименту від 24 жовтня 2019 року і долученого до нього ілюстрованого додатку та протоколу огляду предмету (відеозапису) від 11 листопада 2019 року диску із камери відеоспостереження, зокрема проведення огляду предмету – двох носіїв інформації із нагрудних відеокамер поліцейських, що узгоджуються з показаннями потерпілого та свідків, підтверджують час та місце конфлікту засудженого з потерпілим, який був припинений працівниками поліції і безпосередньо після цього засуджений мав ознаки алкогольного сп`яніння, поводив себе зухвало, нецензурно висловлювався і відмовлявся пояснити, що сталося, погрожував фізичною розправою. Натомість потерпілий відразу ж пояснив працівникам поліції, що обвинувачений спричиняв йому тілесні ушкодження і не дає можливості піти через двері. 
Дослідивши вказані докази, суд визнав їх достатніми для доведення винуватості ОСОБА_5 у заподіянні ОСОБА_6 умисного легкого тілесного ушкодження.
При цьому судом обґрунтовано взято до уваги показання потерпілого, які були послідовними і незмінними, та повністю узгоджувалися із іншими матеріалами кримінального провадження та критично оцінено показання засудженого, які були направлені на введення суду в оману для уникнення ним кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. 
Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, повністю доведена і його дії кваліфіковано правильно.
Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Із долученої копії ухвали апеляційного суду вбачається, що суд під час перегляду вироку суду першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, дав належну оцінку доводам, викладеним у апеляційних скаргах, які є аналогічними доводам у касаційній скарзі захисника і засудженого, та із зазначенням мотивів прийнятого рішення змінив вирок суду першої інстанції в частині призначеного засудженому покарання. 
Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції визнав безпідставними доводи захисника і засудженого про відсутність в діях засудженого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, навівши мотиви постановленого рішення, які містять відповіді на аргументи апеляційних скарг останніх.
Суд апеляційної інстанції вмотивовано зазначив, що дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК кваліфіковано правильно, викладені у вироку висновки суду про доведеність його вини у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, які не містять суперечностей і не викликають сумнівів у їх достовірності.
На переконання колегії суддів касаційного суду, перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку за апеляційними скаргами захисника і засудженого здійснено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає приписам статей 370, 419 КПК, а тому доводи скаржників про порушення судом апеляційної інстанції норм кримінального процесуального закону є безпідставними. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути безумовними підставами для скасування судових рішень, Судом не встановлено.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника                 ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 10 серпня 2019 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                           ОСОБА_3