ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/658/21 Справа № 204/236/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

                                        ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря – Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
                ОСОБА_1 , 

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінстрім” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

ВСТАНОВИЛА: 

       Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі — ПАТ «УкрСиббанк») у січні 2015 року звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів виниклу заборгованість за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до укладеного Договору про надання споживчого кредиту № 11107608000 від 12 січня 2007 року ОСОБА_1  12 січня 2007 року отримав кредит у розмірі 99300 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 8,99 % річних з кінцевим терміном повернення 11 січня 2014 року. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 , станом на 14 січня 2015 року, має заборгованість у розмірі 3099279,95 грн. На забезпечення виконання зобов`язань  ОСОБА_1  за Договором про надання споживчого кредиту № 11107608000 від 12 січня 2007 року, між банком та ОСОБА_2  був укладений Договір поруки № 11107608000/2 від 12.01.2007 року, відповідно до якого поручитель прийняла на себе договірне зобов`язання відповідати перед кредитором по зобов`язанням за Договором про надання споживчого кредиту № 11107608000 від 12 січня 2007 року у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. 
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року у даній справі позовну заяву задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по тілу кредиту за Договором про надання споживчого кредиту № 11107608000 від 12 січня 2007 року у розмірі 761 634,55 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /т.1, а.с.154-157/.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року залишено без змін /т.2, а.с.64, 65-70/.
Постановою Верховного суду від 20 червня 2019 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року у частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
В іншій частині рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року залишено без змін /т.2, а.с.124-128/. 
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за відсотками за договором про надання споживчого кредиту № 11107608000 від 12 січня 2007 року у сумі 30 978,65 швейцарських франків, що еквівалентно за курсом НБУ на дату розрахунку 786 857, 71 грн. В іншій частині відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням  ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій  посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволені позову, оскільки судом не застосовано строк позовної давності до вимог про стягнення відсотків. 
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
       Судом встановлено, що 12 січня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі — АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11107608000, відповідно до якого останній мав отримати кредит в іноземній валюті у розмірі 99300 швейцарських франків в порядку та на умовах, визначених Договором, з кінцевим терміном повернення не пізніше 11 січня 2014 року згідно з графіком погашення кредиту, та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 8,99 % річних.
       Відповідно до пункту 7.1. Кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит Позичальник сплачує Банку додатково пеню: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування /т. 1, а.с.6-9/.
       12 січня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2  був укладений Договір поруки № 11107608000/2, відповідно до якого поручитель зобов`язалася перед Банком відповідати за виконання ОСОБА_1  усіх його зобов`язань перед Кредитором в повному обсязі за Договором про надання споживчого кредиту № 11107608000 від 12 січня 2007 року.
       Відповідно до пункту 1.3. Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання Боржником всіх або окремо взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком за виконання Боргових зобов`язань у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків /т.1, а.с.10/.
       Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши кредитні кошти. Видача кредиту відбувалася частинами на підставі меморіальних ордерів /т. 1, а.с.175-183/.
       Відповідно до висновку спеціаліста № 70/04-849 від 24 листопада 2009 року, складеного судовим експертом Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Дніпропетровській області Здор В.Н., підписи від імені ОСОБА_1 в графі «Підпис отримувача» в шістьох заявах на видачу готівки: № 23 від 21 лютого 2007 року, № 29 від 13 березня 2007 року, № 29 від 16 березня 2007 року, № 28 від 19 березня 2007 року, № 19 від 20 березня 2007 року, № 20 від 22 березня 2007 року - виконані не ним, а іншою особою з імітацією його справжнього підпису /т.1, а.с.57-66/.
       Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №1499-16 від 14 липня 2016 року, шість підписів від імені ОСОБА_1 у графі «Підпис отримувача» заяви на видачу готівки: від 21 лютого 2007 року № 23, від 13 березня 2007 року № 29, від 16 березня 2007 року № 29, від 19 березня 2007 року № 28, від 20 березня 2007 року № 19, від 22 березня 2007 року № 20 виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжньому підпису /т.2, а.с.43-49/.
       Таким чином, позивачем було видано відповідачу ОСОБА_1 кредит за Договором про надання споживчого кредиту № 11107608000 від 12 січня 2007 року у розмірі 49 227,16 швейцарських франків, що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 761 634,55 грн.
       В порушення умов даного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав та не повернув використані ним кредитні кошти з відсотками позивачу.
       24 листопада 2014 року позивачем були направлені відповідачам письмові Вимоги за вих. № 26-52-3735 та № 26-52-3736 від 24.11.2014 року про дострокове повернення кредиту /т.1, а.с.23-24/, які ОСОБА_1 отримав 26 листопада 2014 року, а ОСОБА_2 не отримала та вимога була повернута за закінченням строку зберігання, що підтверджується повідомленнями про поштові вручення /т.1, а.с.23 зворот, а.с.25/. Таким чином, Банк виконав покладений на нього обов`язок про направлення відповідачам повідомлення (Вимоги) про необхідність погасити заборгованість. При цьому, згідно матеріалів справи ОСОБА_2 за вказаною адресою не зареєстрована, місця реєстрації не має.
       Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року у даній справі позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по тілу кредиту за Договором про надання споживчого кредиту № 11107608000 від 12 січня 2007 року у розмірі 761 634,55 грн. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 3 654 грн., тобто по 1 827 грн. з кожного з них відповідно /т.1, а.с.154-157/.
       Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року залишено без змін /т.2, а.с.64, 65-70/.
       Постановою Верховного суду від 20 червня 2019 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року у частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
       В іншій частині рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року залишено без змін /т.2, арк.с.124-128/.
       Таким чином, рішення районного в частині визначення розміру суми заборгованості за тілом кредиту та стягнення її з відповідачів на користь банку залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції, тобто рішення в цій частині набрало законної сили. Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення тіла кредиту від його нарахуваються відсотки колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в цій частині рішення суду не підлягає оскарженню.
       Щодо визначення суми заборгованості за відсотками за користування кредиту колегія суддів виходить з наступного.
       Відповідно до Довідки-розрахунку банку заборгованість по процентам за користування кредитом ОСОБА_1 на 14 січня 2015 року за кредитним договором № 11107608000 від 12 січня 2007 року складає — 38 561, 47 швейц.франків /т.2, а.с.196-203/.
       Разом з цим, з даної довідки вбачається, що банком також нараховано відсотки після закінчення строку кредитування та на суму кредиту в розмірі, яка є значно вищою ніж сума фактичного отриманого відповідачем кредиту. За таких обставин колегія суддів не може прийняти дану довідку, як належний та допустимий доказ на підтвердження суми заборгованості за відсотками.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюють 
       Відповідно до ч. 2 ст. 1050 якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
       Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
       Відповідно до ч. 1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
       Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до позичальника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.
       Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав кредит за договором в сумі 49 227, 16 швейцарських франків. Відповідно до укладеного сторонами кредитного договору погоджено обов`язок позичальника повернути суму кредиту не пізніше 11 січня 2014 року, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування — 11 січня 2014 року. Отже, зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом.
       Таким чином, виходячи з фактично отриманих кощтів кредиту, то сума відсотків повинна бути розрахована саме виходячи з суми у розмірі 49 227, 16 швейцарських франків отриманих кредитних коштів, на строк до 11 січня 2014 року. 
       Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 в своїх заперечення на позов просив суд застосувати строк позовної давності до даних правовідносин /т.3, а.с.102-110/.
       Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
       Відповідно до статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
       Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідачів у межах строку позовної давності.
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
Виходячи з викладених норм закону сума відсотків, яка підлягає стягненню розрахована судом наступним чином. 
Сума нарахованих відсотків = сума кредиту х процентна ставка за кредитом/100 х кількість днів кредитування, з врахуванням строку позовної давності / кількість днів у році. 
Відповідно до матеріалів цивільної справи позивач звернувся до суду з позовом 20 січня 2015 рік. Таким чином враховуючи строк кредитування та трирічний строк позовної давності колегія суддів приходить до висновку, що період нарахування відстоків визначається з 20 січня 2012 року по 11 січня 2014 року включно та складає 723 календарних дні.
Таким чином, сума відсотків складає – 49 227,16 х 8,99 /100 х 723 /365 = 8 766, 17 швейц.франків. 
Зазначені обставини не було враховано районним судом при ухваленні рішення по справі. Таким чином, рішення суду в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом підлягає скасування, з ухваленням нового в цій частині про часткове задоволення позовних вимог банку.
Рішення в частині стягнення пені сторонами не оскаржується, тому колегіяє суддів відповідно до норм ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року залучено до участі у даній цивільній справі Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінстрім”, як правонаступника АТ “Укрсиббанк”.
Таким чином, враховуючи наведені норми закону, умови договору, невиконання позичальником зобов`язань щодо внесення чергових платежів, колегія суддів приходить до висновку про солідарне стягнення з  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінстрім” заборгованість за відсотками за договором про надання споживчого кредиту № 11107608000 від 12 січня 2007 року у сумі 8 766, 17 швейцарських франків, що еквівалентно за курсом НБУ на дату розрахунку 222 660, 72 грн. 
       Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права. 
За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частині позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами скасуванню в з ухваленням нового судового рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог та стягненню заборгованості з відповідачів на користь позивача в вищезазначеному порядку. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити частково. 
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами  – скасувати.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінстрім” до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  в частині позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами – задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінстрім” заборгованість за відсотками за договором про надання споживчого кредиту № 11107608000 від 12 січня 2007 року у сумі 8 766, 17 швейцарських франків, що еквівалентно за курсом НБУ на дату розрахунку 222 660, 72 грн. 
В іншій частині позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами відмовити.
В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                                Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                        Е.Л. Демченко                                                
                                                                               М.О. Макаров