ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2021 року м. Херсон
номер справи: 661/4005/17
номер провадження:  22-ц/819/136/21    

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач)             Склярської І.В.,  
суддів:                                                        Пузанової Л.В.,
Чорної Т.В.,
секретар  Автонагова Ю.В,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області у складі судді Чирського Г.М. від 13 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення пені та трьох відсотків річних за договором позики, зустрічним позовом ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним,
встановив:
30 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на свою користь 34024,08 грн. 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України; 65493,98 грн. пені згідно п. 6.2 договору; судові витрати у розмірі 995,18 грн. 
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 січня 2017 року зміненого рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 18 травня 2017 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнута заборгованість за договором позики в сумі 18 000 дол. США , неустойка в розмірі 9 000 дол. США, проте рішення суду боржником не виконано.
Невиконання ОСОБА_1 , разом з ОСОБА_3 зобов`язань щодо повернення коштів, є підставою для нарахування та стягнення з відповідачів відповідно до положень статті  625 ЦК України 3% річних в сумі 34024,08 грн. 
Оскільки умовами договору позики була передбачена відповідальність за порушення строків повернення позики, то враховуючи п. 6.2. договору, яким встановлено, що за порушення встановлених договором строків повернення позики позичальник зобов`язаний сплати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка нараховується на прострочену суму позики за кожен день прострочення, позивачем нарахована до стягнення пеня в сумі 65493,98 грн. 
Підстави для солідарного стягнення нарахованих сум, позивач обґрунтовує нормами СК України, продовженням відповідачами сумісного проживання після розірвання шлюбу та вірогідністю використання позики для потреб сім`ї.
Таким чином, на підставі викладеного, ОСОБА_2 просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на свою користь 34024,08 грн. 3% річних; 65493,98 грн. пені; судові витрати у розмірі 995,18 грн.
19.01.2018 року до суду першої інстанції надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_3 в якій, позивач просив визнати недійсним договір позики від 24.10.2014 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що будь-яких грошових коштів за вищезазначеним договором сторони одна одній не передавали, а наявність заяв відповідача про вихід зі складу учасників ТОВ «АРТВАЛ» та відступлення частки у статутному капіталі у поєднані з укладеним між сторонами договором позики свідчить про факт продажу корпоративних прав, шляхом укладання спірного договору. 
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_3 , просив зустрічний позов задовольнити.     
Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 13 липня 2018 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені та трьох відсотків річних за договором позики задоволено частково. Суд постановив:
Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 3 % річних за користування позикою в сумі 32634,56 грн., пеню в сумі 65493,98 грн., судовий збір в сумі 975 грн. 28 коп., а разом - 99103 грн. 82 коп., в решті позовних вимог відмовити. 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним відмовити за необґрунтованістю.
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнення трьох відсотків річних та пені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог, посилаючись на правову позицію суду касаційної інстанції щодо відсутності підстав для стягнення пені за закінченням строку договору, та на пропуск строку позовної давності, зазначаючи про те, що у встановленому процесуальним законом порядку він не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а тому не міг скористатися своїми правами, щодо надання заяви про застосування строку позовної давності. 
Заслухавши доповідача, представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку про те, що апеляційна скарга   підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення в частині задоволення вимог про стягнення з ОСОБА_1 трьох відсотків річних та пені, суд виходив з наявності підстав для застосування до спірних правовідносин норми ст. 625 ЦК України, невиконанням боржником свого зобов`язання по поверненню коштів, а також суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 має право на нарахування пені після закінчення строку дії договору до повного виконання боржником прийнятих на себе зобов`язань. 
Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 3 % річних за користування позикою в сумі 32634,56 грн., пені в сумі 65493,98 грн., а тому в силу принципу диспозитивності, вимог ст. 367 ЦПК України, колегія суддів в іншій частині рішення суду не переглядає та оцінку не надає. 
       Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 24 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, за яким позикодавець надав позичальнику поворотну (строкову) безвідсоткову позику у розмірі 18 000 доларів США, що на дату підписання цього Договору складає 235 980 грн. за міжбанківським курсом станом на 24.10.2014 року 1 долар США = 13,11 грн. Позичальник відповідно до п. 1.2 цього Договору, зобов`язується повернути позикодавцю вказану у п.1.1 даного Договору суму позики в прядку і в терміни, визначений даним Договором. Пунктами 4.1 - 4.2 вказаного Договору передбачено повернення позики частинами: до 24.04.2015 року 9 000 доларів США, до 24.10.2015 року 9 000 доларів США. Сторони дійшли згоди, що повернення позичальником позики повинно здійснюватися в доларах США, в готівковій формі, якщо інше письмово не погоджено сторонами. Відповідно до п.6.2 договору за порушення встановлених Договором строків повернення Позики Позичальник зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка нараховується на прострочену суму Позики за кожен день прострочення. Відповідно до п. 6.3. договору , у випадку, якщо до кінця строку, зазначеного у п. 4.1.2 Договору вся сума позики та пеня (в разі її виникнення) не будуть повернуті в повному обсязі, позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків від суми неповернутої позики та пені /а.с. 4/.
Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 18.01.2017 року по цивільній справі № 661/584/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 18 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті на час розгляду справи складає 497 160 грн.., а також неустойку за порушення умов Договору в сумі 9 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті на час розгляду справи складає 248 580 грн., всього в сумі 27 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті на час розгляду справи складає 745 740 грн., всього в судовий збір в сумі 6890 грн., всього в сумі 752 630 грн./ а.с.5-6/.
Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 18.05.2017 року рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 18.01.2017 року змінено, виключено з мотивувальної та резолютивної частин рішення посилання на стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у гривневому еквіваленті у розмірі 497160,00 гривень та 248580,00 гривень, а всього 745740,00 гривень, в решті рішення суду залишити без змін.
Рішення суду не виконано.
Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Частиною 1 ст. 1048 УК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За договором позики строк повернення коштів визначений частинами : до 24.04.2015 року 9 000 доларів США, до 24.10.2015 року 9 000 доларів США. Отже, прострочення виконання зобов`язання починається для першої частини коштів в сумі 9000 дол. США - з 25.04.2015 року, а для другої - з 25.10.2015 року.
З позовними вимогами про стягнення трьох відсотків річних позивач звернувся 30.11.2017 року. Грошове зобов`язання ОСОБА_1 не виконано.
Позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦПК України).
За статтею 257 ЦК України, позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Так, Велика Палата ВС у постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц дійша висновку про те, що, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Суд дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 3% річних за прострочення грошового зобов`язання підлягають частковому задоволенню у сумі 1216,11 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.11.2017 року (26,8352 грн.) еквівалентно 32634,56 грн., за період з 24.04.2015 р. по 24.10.2015 р. за 184 дні (в межах заявлених вимог), виходячи з наступного розрахунку: 9000 доларів США (сума боргу) : 365 днів : 100 % х 3% річних х 184 = 136,11 доларів США; за період з 25.10.2015 р. по 23.10.2017 р. за 730 днів (в межах заявлених вимог): 18000 доларів США (сума боргу) : 365 днів : 100 % х 3% річних х 730 = 1080 доларів США. Загальна сума складає: 136,11+1080=1216,11.
Сума нарахованих трьох відсотків річних ОСОБА_1 не оспорюється, а доводи та вимоги апеляційної скарги про застосування до правовідносин про стягнення трьох відсотків річних передбачених ст. 625 ЦК України, річного строку позовної давності, не ґрунтуються на нормах матеріального праву щодо загальної позовної давності. 
Отже, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення трьох відсотків річних ґрунтуються на обставинах справи та нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. 
Умовами договору позики визначений  порядок та строки  повернення позики, а саме частинами : до 24.04.2015 року 9 000 доларів США, до 24.10.2015 року 9 000 доларів США (п. 4.1; 4.1.1;. 4.1.2 договору). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові  від 06 лютого 2019 року по справі № 175/4753/15-ц висловив правову позицію, що після закінчення строку дії кредитного договору  проценти та пеня не нараховується. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, підстави для стягнення пені, відсутні, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими. Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог про стягнення пені. В решта оскарженій частині це ж рішення суду підлягає залишенню без змін. Враховуючи, що дія рішення суду першої інстанції була зупинена ухвалою суду апеляційної інстанції від 29.01.2021 при відкритті апеляційного провадження, дія рішення підлягає поновленню.
Керуючись ст. ст. 367,374,376,382 ЦПК України, суд,
постановив:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 13 липня 2018 року в частині стягнення пені скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
У задоволенні вимог про стягнення пені відмовити.
В решта оскарженій частині це ж рішення суду залишити без змін.
Поновити виконання рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 13 липня 2018 року 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.2 п.3 ст. 389 ЦПК України        

Головуючий: І.В.Склярська

Судді:                                                              Л.В.Пузанова

                                                          Т.Г.Чорна

Повний текст постанови суду складено 29 березня 2021 року.

Суддя                                  І.В. Склярська