УХВАЛА
 
05 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 445/1032/20
провадження № 61-1235 ск 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою завідувача дошкільного навчального закладу № 2 «Вишенька» Золочівської міської ради Львівської області на постанову Львівського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Дошкільного навчального закладу №2 «Вишенька» Золочівської міської ради Львівської області, завідувача дошкільного навчального закладу №2 «Вишенька» Золочівської міської ради Львівської області Борняк Галини Володимирівни про визнання протиправними та скасування наказів, виплату середньомісячного заробітку та стягнення моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом, в якому просила:
-          визнати протиправними та скасувати накази дошкільного навчального закладу № 2 «Вишенька» Золочівської міської ради Львівської області № 12 від 20 березня 2020 року «Про продовження відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_1 »; № 13 від 06 квітня 2020 року «Про продовження відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_1 »; № 16 від 27 квітня 2020 року «Про переривання відпустки по догляду за дитиною вихователя                   ОСОБА_1 »;
-          стягнути з дошкільного навчального закладу № 2 «Вишенька» Золочівської міської ради Львівської області середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 березня 2020 року по 24 квітня                       2020 року;
-          стягнути солідарно з відповідачів 5000 грн компенсації моральної шкоди.
 
Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 20 липня 2020 року в складі судді Сивака В. М. у задоволенні позову відмовлено. 
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року в складі колегії суддів Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевич А. В. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Золочівського районного суду Львівської області від 20 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ дошкільного навчального закладу № 2 «Вишенька» Золочівської міської ради Львівської області № 16 від 27 квітня 2020 року «Про переривання відпустки по догляду за дитиною вихователя ОСОБА_1 » та стягнуто з дошкільного навчального закладу № 2 «Вишенька» Золочівської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 8398,72 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди відмовлено.
 
Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів дошкільного навчального закладу №2 «Вишенька» Золочівської міської ради Львівської області № 12 від 20 березня 2020 року «Про продовження відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_1 » та № 13 від 06 квітня 2020 року «Про продовження відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_1 » закрито за відсутністю предмету спору.
 
20 січня 2021 року завідувач дошкільного навчального закладу № 2 «Вишенька» Золочівської міської ради Львівської області засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання незаконними та скасування наказів про продовження відпустки по догляду за дитиною та про переривання такої відпустки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 8398,72 грн та компенсацію моральної шкоди в розмірі 5000 грн.
 
Справа № 445/1032/20 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та є справою незначної складності, яка не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
 
З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою завідувача дошкільного навчального закладу № 2 «Вишенька» Золочівської міської ради Львівської області на постанову Львівського апеляційного суду від 21 грудня                2020 року відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                                     Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                          В. І. Крат
 
                                                                                                                           М. М. Русинчук