Ухвала
Іменем України
 
15 січня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 676/3132/14-ц
провадження № 61-19570ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства «Бовім» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2014 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 26 листопада 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Бовім» про стягнення заборгованості по заробітній платі та звільнення з роботи,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства «Бовім» (далі - ПП «Бовім») про стягнення заборгованості по заробітній платі та звільнення з роботи, у якому, із урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути із ПП «Бовім» на її користь заборгованість із виплати заробітної плати у загальній сумі 60 216,99 грн, із яких: 37 366,36 грн - заборгованість із заробітної плати із березня 2009 року по травень 2011 року; 17 207,40 грн - заборгованість із заробітної плати із червня 2011 року по лютий 2013 року; 3 314,43 грн - компенсація за невикористану відпустку за період роботи із 03 березня 2008 року по 28 лютого 2013 року; 2 328,80 грн - оплата за час простою не з вини працівника за період із 01 березня 2013 року по 19 травня 2014 року; зобов`язати директора ПП «Бовім» звільнити її з роботи із 19 травня 2014 року за власним бажанням та видати трудову книжку з відповідним записом.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто із ПП «Бовім» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати в загальній сумі 60 216,99 грн, із яких: 37 366,36 грн - заборгованість із заробітної плати із березня 2009 року по травень 2011 року; 17 207,40 грн - заборгованість із заробітної плати із червня 2011 року по лютий 2013 року; 3 314,43 грн - компенсація за невикористану відпустку за період роботи із 03 березня 2008 року по 28 лютого 2013 року; 2 328,80 грн - оплата за час простою не з вини працівника за період із 01 березня 2013 року по 19 травня 2014 року. Зобов`язано директора ПП «Бовім» звільнити з роботи   ОСОБА_1 з 19 травня 2014 року за власним бажанням та видати трудову книжку з відповідним записом. Вирішено питання розподілу судових витрат. Рішення в частині стягнення заробітної плати в сумі 1 218,00 грн допущено до негайного виконання.
 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ПП «Бовім» звернулося із апеляційною скаргою на судове рішення. 
 
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 26 листопада 2020 року клопотання ПП «Бовім» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2014 року залишено без задоволення. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження у цій справі. 
 
28 грудня 2020 року ПП «Бовім» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2014 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 26 листопада 2020 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Дослідивши доводи касаційної скарги, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі. 
 
Щодо оскарження рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2014 року
 
Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині треті цієї статті.
 
Частиною другою статті 17 ЦПК України встановлено, що не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.
 
Аналіз вказаних норм процесуального законодавства дає підстави дійти висновку, що касаційному оскарженню підлягає рішення суду першої інстанції після його перегляду в апеляційному порядку.
 
Проте заявник оскаржив у касаційному порядку рішення суду першої інстанції, яке не було предметом перегляду по суті судом апеляційної інстанції, оскільки у відкриті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПП «Бовім» на рішення суду першої інстанції відмовлено.
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином, відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ПП «Бовім» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2014 року.  
 
Щодо оскарження ухвали Хмельницького апеляційного суду від 26 листопада 2020 року
 
Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження. 
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення      вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою, правильне застосування судом норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.
 
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
Порушення пункту 1 статті 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13.
 
Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).
 
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).
 
У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).
 
Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).
 
Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553\39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342\95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
За правилами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Встановивши, що ПП «Бовім» було належним чином повідомлене про розгляд справи, брало участь у судовому засіданні під час розгляду справи у суді першої інстанції через свого представника, проте із апеляційною скаргою на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2014 року звернулося лише 20 листопада 2020 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, заявником не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення внаслідок виникнення обставин непереборної сили, суд апеляційної інстанції, керуючись положеннями частини другої статті 358 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що ПП «Бовім» не мало можливості звернутися до суду із апеляційною скаргою, оскільки на розгляді суду перебувала заява про перегляд рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2014 року за нововиявленими обставинами, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, оскільки частиною другою статті 358 ЦПК України визначені виключні випадки, за яких суд може поновити строк апеляційного оскарження за апеляційною скаргою, поданою після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, і такі випадки не пов`язані із перебуванням на розгляді суду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. При цьому з інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що із заявою про перегляд рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2014 рокуза новивиявленими обставинами ПП «Бовім» звернулося у серпні 2019 року, тобто більше ніж через 5 років після ухвалення судового рішення.  
 
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не свідчать про порушення судом норм процесуального права. 
Отже, оскаржуване судові рішення є законним та обґрунтованим, постановленим із додержанням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства «Бовім» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2014 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 26 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Бовім» про стягнення заборгованості по заробітній платі та звільнення з роботи відмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик