КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                                  Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1471/2021
  
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                               Справа № 753/1620/20
 
 15 березня  2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Кулікової С.В.
суддів                           - Желепи О.В.    
                                     -  Рубан С.М.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Каліушка Ф.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-
в с т а н о в и в:
 
У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітньої доньки аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку до досягнення дитини 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1998 року по 13 липня 2004 року. Від шлюбу мають повнолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається на 4 курсі денної форми навчання за державним замовленням, факультету рослин, біотехнологій та екології Національного університету біоресурсів і природокористування України та знаходиться на утриманні позивача.
Відповідач матеріальної допомоги не надає, місце проживання та роботи останнього Позивачу не відомо. Позивач не в змозі самостійно утримувати доньку.
У зв`язку з зазначеним, посилаючись на те, що обов`язок щодо утримання дитини покладено на обох батьків, позивачка просила суд задовольнити позов.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  аліменти на утримання повнолітньої доньки -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 24.01.2020 року і до досягнення нею 23 років або до припинення навчання.
В решті позовних вимог - відмовлено.
Рішення допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840, 80 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 рокута закрити провадження у справі.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що судом не враховано, що позивачем не доведено наявність необхідних умов, за яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення нею повноліття.
Вказував на те, що на час ухвалення судом рішення у справі донька припинила навчання, та матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження факту продовження навчання ОСОБА_3 .
Посилався на те, що позивачем не було надано доказів про неотримання дитиною стипендії, враховуючи, що вона навчалася на державному замовленні.
Також вказував на те, що він надавав суду докази, що підтверджують неможливість ним сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, оскільки на його утриманні знаходяться 2 малолітні доньки ОСОБА_4 2014 року народження, ОСОБА_5 , 2018 року народження та неповнолітній син ОСОБА_6 , 2005 року народження, а також дружина, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3 років, тоді як дохід за 2019 рік склав 50 076 грн.
Вважає, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції порушив безумовні права малолітніх та неповнолітнього дітей, які знаходяться на утриманні відповідача, оскільки сплачуючи частку від доходів відповідача на користь повнолітньої доньки, інші діти позбудуться права на забезпечення гармонійного розвитку.
Крім того, посилався на те, що судом невірно здійснено розподіл судових витрат, а саме  стягнуто з нього суму судового збору не пропорційно задоволеним вимогам.
До Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, в якому вона зазначала, що на час звернення до суду із позовом донька навчалася на 4 курсі Національного університету біоресурсів і природокористування, тому стягнення аліментів відбувається до досягнення дитиною 23 років або до припинення навчання, що свідчить про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказувала, що доводи апеляційної скарги про відсутність у позивача витрат на навчання доньки, оскільки остання навчалася на державному замовленні, є безпідставними, так як обов`язок батьків утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання, виникає незалежно від форми її навчання, а наявність дітей у відповідача не є підставою для відмови у задоволенні вимог даного позову. Вважає, що інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволеннючастковоз наступних підстав.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 18 липня 1998 року по 14 серпня 2004 року, від якого мають повнолітню дочку -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно довідки Національного університету біоресурсів і природокористування України від 09.01.2020 року № 145, ОСОБА_3 є студенткою четвертого курсу університету, денної форми навчання за державним замовленням, дата завершення навчання - 2020 р., планова дата вручення диплома - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 Відповідач зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с .28).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , Відповідач та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 25).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , Відповідач та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 26).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , Відповідач є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 27).
Відповідно до довідки начальника відділу адміністрування персоналу центрального апарату Акціонерного товариства «Укрпошта» Матюшко О.М. від 02.03.2020 року, ОСОБА_8 обіймає посаду головного фахівця відділу організації діяльності регіональної мережі та інформаційної роботи, та з 05.10.2018 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а. с .29).
Відповідно до звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску - форма № Д5, відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та довідки з Пенсійного фонду України за ф.0К-7, сума доходу Відповідача за 2019 рік склала 50 076 грн. (тобто 4 173 грн. в місяць).
Задовольняючи частково позовні вимоги, та стягуючи з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої доньки -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 24.01.2020 року і до досягнення нею 23 років або до припинення навчання, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня донька сторін дійсно потребує матеріальної допомоги в період навчання, враховуючи витрати на проживання, проїзд та харчування під час занять, не має можливості працювати. При цьому, визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд врахував доводи відповідача щодо розміру його доходу, утримання двох малолітніх дітей, дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку, та неповнолітнього сина.
Такі висновки суду ґрунтуються на встановлених обставинах справи, наявних в матеріалах справи доказах,  нормах матеріального та процесуального права.
Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада    1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 
Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язкищодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).
Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.
Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15.
Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.
З матеріалів справи вбачається, що станом на дату звернення із позовом, донька сторін ОСОБА_3  навчалася на денній формі навчання, а тому факт потреби останньої у матеріальній допомозі є безумовним. 
Враховуючи спільний обов`язок батьків щодо утримання дітей, беручи до уваги факт навчання ОСОБА_3 на денній формі навчання та її потребу у матеріальній допомозі, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжувала навчання.
При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, дійшов вірного висновку про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно.
Доводи апеляційної скарги про те, що на час ухвалення судом рішення у справі донька припинила навчання, та матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження факту продовження навчання ОСОБА_3 , колегія суддів відхиляє, оскільки з позовом ОСОБА_2 звернулася 24 січня 2020 року і в цей час ОСОБА_3 навчалася на 4 курсі, а відтак у суду були наявні правові підстави для стягнення аліментів з 24 січня 2020 року (дата звернення до суду з позовом) та до закінчення навчання, але не довше, як до досягнення донькою 23 років. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано доказів про неотримання донькою стипендії, висновків суду першої інстанції не спростовують, тому колегія суддів їх відхиляє. 
Не спростовують висновків суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, оскільки на його утриманні знаходяться малолітні доньки - ОСОБА_4 2014 року народження, ОСОБА_5 , 2018 року народження, неповнолітній син - ОСОБА_6 , 2005 року народження та дружина, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3 років, оскільки вказані обставини були враховані судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів, а наявність у відповідача інших дітей, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів, та не позбавляє відповідача обов`язку, передбаченого ст. 199 СК України.
Щодо доводів апеляційної скарги про невірний розподіл судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.
Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Відтак, позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову у даній справі.
Однак, у разі, якщо б позивач не була звільнена від сплати судового збору за подання даного позову, то розмір судового збору, що підлягав сплаті становив би - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, 840 грн. 80 коп., що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до  ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги частково, а тому з відповідача на користь держави пропорційно задоволеній частині підлягає стягненню судовий збір у розмірі 563,34 грн., що становить 67 % від вимог, заявлених у позові.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1  на користь держави судового збору у розмірі 840, 80 грн. підлягає зміні, тобто зменшенню розміру судового збору до 563,34 грн., в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384  ЦПК України, Київський апеляційний суд, -
                                                  п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1  на користь держави судового збору у розмірі 840, 80 грн. - змінити, зменшити розмір судового збору до 563,34 грн.
В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.
Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави 416,19 грн., у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                         Судді: