ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року	Львів	Справа № 460/5902/20 пров. № А/857/394/21	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.
при секретарі судового засідання:                 Галаз Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 року (рішення ухвалене у м. Рівне судом у складі головуючого судді Кошмелюк Т.О.) у справі за позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

                                                   ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 89189,29грн.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що станом на 10.07.2020 року за відповідачем обліковується заборгованість з єдиного податку з фізичних осіб (18050400) в загальній сумі 89189,29грн. Дана заборгованість по єдиному податку з фізичних осіб виникла на підставі самостійно задекларованих, але не сплачених сум податку (декларація № 328606 від 04.01.2019), а також застосованих штрафних санкцій за несвоєчасну сплату згідно податкового повідомлення-рішення № 0005065005 від 04.02.2020. Просив позов задоволити.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 до Державного бюджету України податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 89189,29грн, який перерахувати на рахунок UA548999980314060699000017002, Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, ЄДРПОУ 38012714, одержувач: УК у м. Рівному/18050400.
Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований Виконавчим комітетом Рівненської міської ради 17.12.2007 за № 26080000000017125.
05.05.2020 внесений запис в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням.
У період часу з 01.07.2017 по 05.02.2020, відповідач був зареєстрований платником третьої групи єдиного податку зі ставкою 5% до доходу.
04.01.2019 відповідачем подано до контролюючого органу декларацію № 328606 за звітний період 2018, в якій задекларовано суму єдиного податку у розмірі 83197,53грн. У визначені строки суму узгодженого грошового зобов`язання відповідач не сплатив.
25.02.2019 позивачем винесено податкову вимогу форми «Ф» про сплату боргу № 43082-50 на суму боргу 83197,08грн, яка надсилалась відповідачу на його адресу рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення.
04.02.2020 позивачем на підставі акту камеральної перевірки від 21.12.2019 № 35/17-00-50-13/ НОМЕР_1 , прийнято податкове повідомлення-рішення № 0005065005, яким застосовано до відповідача штрафні санкції за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з єдиного податку на суму 59922,10грн у розмірі 10% - 5992,21грн (граничний термін сплати 19.08.2019, фактична дата сплати 20.08.2019, кількість днів затримки 1к.д.).
Даною камеральною перевіркою встановлено наявність податкового боргу у відповідача по єдиному податку на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів в сумі 83197,53, який виник на підставі податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця № 328606 за граничним терміном сплати 21.02.2019.
05.02.2020 позивачем прийнято рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку ОСОБА_1 та з 30.09.2019 останній виключений з реєстру платників єдиного податку і з 01.10.2019 переведений на сплату інших податків та зборів.
Станом на день проведення перевірки 21.12.2019, вказана сума податку не сплачена.
Податкове повідомлення-рішення № 0005065005 від 04.02.2020 надсилалось відповідачу на його адресу рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення.
Станом на 10.07.2020 року за відповідачем обліковується податковий борг в загальній сумі 89189,29грн, по єдиному податку з фізичних осіб, який винник на підставі самостійно задекларованих, але не сплачених сум податку (декларація № 328606 від 04.01.2019), а також застосованих штрафних санкцій за несвоєчасну сплату згідно податкового повідомлення-рішення № 0005065005 від 04.02.2020, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Згідно п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до п. 295.3. ст. 295 Податкового кодексу України (далі ПК України), платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.
Апеляційним судом встановлено, що 04.01.2019 відповідачем подано до контролюючого органу декларацію № 328606 за звітний період 2018, в якій відповідач самостійно задекларував суму єдиного податку у розмірі 83197,53грн. 
Відтак, наведена сума грошового зобов`язання є узгодженою. При цьому, доказів про те, що самостійно задекларована сума була сплачена відповідачем, суду не надано та судом не встановлено.
Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України, у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах, зокрема, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
04.02.2020 позивачем, на підставі акту камеральної перевірки від 21.12.2019 № 35/17-00-50-13/ НОМЕР_1 , прийнято податкове повідомлення-рішення № 0005065005, яким застосовано до відповідача штрафні санкції за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з єдиного податку на суму 59922,10грн у розмірі 10% - 5992,21грн (граничний термін сплати 19.08.2019, фактична дата сплати 20.08.2019, кількість днів затримки 1к.д.).
Пунктом 58.3 статті 58 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Пунктом 42.2 статті 42 ПК України врегульовано, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Податкове повідомлення-рішення № 0005065005 від 04.02.2020, надсилалось на адресу відповідача рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення.
Згідно пункту 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Відповідно до підпункту «е» пункту 176.1 статті 176 ПК України, платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.
Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua/) відсутні відомості про оскарження відповідачем податкового повідомлення-рішення № 0005065005 від 04.02.2020, а також вимоги про сплату боргу форми «Ф» № 43082-50 від 25.02.2019.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі, коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Податкова вимога форми «Ф» № 43082-50 на суму 83197,08грн направлена на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомлення.
Наведений факт підтверджується зворотним повідомленням та копіює списку № 660 від 28 лютого 2019 року рекомендованих поштових відправлень, в якому за номером 29 внесено запис про відправлення на адресу відповідача вказаної вимоги за номером № 3302301144021: 33028, м. Рівне, вул. Серпанкова, буд. 28. При цьому, податкова вимога була повернута позивачу без вручення з підстав закінчення терміну зберігання.
Згідно пункту 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
До матеріалів справи долучено Розрахунок виникнення боргу по платежах бюджету ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )  згідно інтегрованих карток платника податків станом на 10.07.2020, відповідно до якого за відповідачем обліковується податковий борг на загальну суму 89189,29грн, а саме: на підставі самостійно задекларованих, але не сплачених сум податку (декларація № 328606 від 04.01.2019) у розмірі 83197,08грн та застосованих штрафних санкцій за несвоєчасну сплату згідно податкового повідомлення-рішення № 0005065005 від 04.02.2020 в сумі 5992,21грн.
На підтвердження поданого розрахунку позивачем долучено до матеріалів позовної заяви: податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 № 328606 від 04.01.2019 за звітний період 2018 рік, корінець податкової вимоги форми «Ф» від 25 лютого 2019 року № 43082-50 на суму 83197,08грн, податкове повідомлення-рішення № 0005065005 від 04.02.2020 на суму 5992,21грн, акт камеральної перевірки від 21.12.2019 № 35/17-00-50-13/ НОМЕР_1 . Зазначені докази в повній мірі розкривають розрахунок податкового боргу відповідача. А оскільки доказів сплати такого боргу відповідачем суду не надано, то такі докази є підтвердженням наявності податкового боргу станом на 10.07.2020 року.
Згідно пункту 59.5 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податку, якому вручено податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника, що виник після надіслання податкової вимоги. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відтак, сума податкового боргу відповідача станом на 10.07.2020 складає 89189,29грн та підтверджується наявними у справі доказами.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 36.1 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 41.1 статті 41 ПК України визначено, що контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.
Згідно з пунктом 41.2 цієї статті ПК України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.
Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-
                                                  ПОСТАНОВИЛА:                    

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 року у справі №460/5902/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 03.02.2021