ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2021 р.	Справа № 520/7457/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 13.11.20 року по справі № 520/7457/2020
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Головного управління ДПС у Харківській області                  
          про визнання протиправною та скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області , в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ 43143704, місцезнаходження: 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10322-17У від 14 лютого 2020 року на суму 31240,44 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10322-17У від 14 лютого 2020 року на суму 31240,44 грн. є неправомірною, оскільки з 08.07.2016 року не здійснює підприємницьку діяльність оскільки здійснювала догляд за дитиною до досягнення трирічного віку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020р. позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги   задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ 43143704, місцезнаходження: 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10322-17У від 14 лютого 2020 року на суму 31240,44 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головним управлінням ДПС у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права, а саме: п. 1 ч. 2 ст. 6, ст. 4, ч. 7-8 ст. 9, п. 4 ст. 25 Закону України від 07.08.2010 № 2464 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464), розділу 2 п. 16 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого наказом від 14.04.2015 № 435 із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 11.04.2016 № 441 (далі - Порядок), що в силу положень ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та прийняття нового судового рішення. Зазначає, що оскільки Фонд соціального страхування не є роботодавцем для позивача, суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що нараховуються та виплачуються за рахунок коштів Фонду, не є базою нарахування єдиного внеску.
З огляду на викладене, вказує, що контролюючим органом правомірно здійснено нарахування єдиного внеску, враховуючи припиписи абз. 2 п. 2 ч.І ст.7 Закону № 2464 у мінімальних розмірах. Станом на 31.01.2020, згідно з даними інтегрованої картки платника з єдиного внеску, за Позивачем обліковувався борг (недоїмка) з єдиного соціального внеску у розмірі 31 240, 44 гривень, який виник внаслідок несплати ОСОБА_1 нарахованої контролюючим органом суми єдиного внеску за період IV квартал 2016 - IV квартали 2019 року. Посилається на рішення Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19. З огляду на викладене просить задовольнити апеляційну скаргу ГУ ДПС області та скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 по справі № 520/7457/2020, ухваливши по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. 
Від ОСОБА_1 , до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що з апеляційною скаргою відповідача не згодна. Вважає, що постанова суду першої інстанції у повному обсязі відповідає чинному законодавству, прийнята з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Також просить справу розглянути без участі позивача, за наявними в матеріалах справи документами. 
Також, Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код в ЄДРПОУ ВП: 43983495) подало клопотання, в якому просило замінити відповідача - Головне управління ДПС у Харківській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України. До клопотання додає копію наказу ДПС України від 24.12.2020р. № 755, копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, та громадських формувань щодо Головного управління ДПС у Харківській області як відокремленого підрозділу ДПС України.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 Про утворення територіальних органів Державної податкової служби утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1, а також реорганізовано територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів, Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2. Згідно з додатком 1 та 2 даної постанови утворено Головне управління ДПС у Харківській області, до якого приєдналось Головне управління ДФС у Харківській області.
Згодом, постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби України (далі - ДПС України) за переліком згідно з додатком, до якого, у тому числі, включено Головне управління ДПС у Харківській області, - пункт 1.
В абзаці 4 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 закріплено, що права та обов`язки територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 цієї постанови, переходять ДПС України та її територіальним органам.
Наказом ДПС України від 30.09.2020 № 529 утворено як відокремлені підрозділи ДПС України територіальні органи за переліком згідно з додатком, до якого, зокрема, включено Головне управління ДПС у Харківській області.
14 грудня 2020 року було проведено державну реєстрацію створення Головного управління ДПС у Харківській області як відокремленого підрозділу юридичної особи - ДПС України, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - пі дприємців та громадських формувань внесено запис за № 1000741030008085321.
Наказом ДПС України від 24.12.2020 № 755 розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС України, утвореними як її відокремлені підрозділи, повноважень і функцій територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893.
Згідно з ч. ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне клопотання про заміну відповідача у справі задовольнити, замінити Головне управління ДПС у Харківській області на суб`єкта владних повноважень, який представляє інтереси органів ДПС України - Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код в ЄДРПОУ ВП: 43983495), як правонаступника.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.  
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши  рішення  суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що  позивач не мав у спірний період обов`язку зі сплати єдиного внеску.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 14.12.2015 по 02.06.2020 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Харківській області як фізична особа - підприємець.
Відповідачем -  ГУ ДПС у Харківській області винесена вимога № Ф-10322-17У від 14 лютого 2020 року на суму 31240,44 грн., а саме: нарахування єдиного внеску від 19.10.2016 року - 957,00 гривень (за 3 квартал 2016); нарахування ЄВ від 19.01.2017 року - 990,00 гривень (за 4 квартал 2016 року); нараховано ЄВ від 19.04.2017 року - 2112,00 гривень (за 1 квартал 2017 року); нараховано ЄВ від 19.07.2017 року - 2112,00 гривень (за 2 квартал 2017 року); нараховано ЄВ від 19.10.2017 року - 2112,00 гривень (за 3 квартал 2017 року); нараховано ЄВ від 19.01.2018 року - 2112,00 гривень (за 4 квартал 2017 року); нараховано ЄВ від 19.04.2019 року - 2457,18 гривень (за 1 квартал 2018 року); нараховано ЄВ від 19.07.2018 року - 2754,18 гривень (за 2 квартал 2018 року); нараховано ЄВ від 19.10.2019 року - 2754,18 гривень (за 3 квартал 2018 року); нараховано ЄВ від 21.01.2019 року - 2754,18 гривень (за 4 квартал 2018 року); нараховано ЄВ від 19.04.2019 року - 2754,18 гривень (за 1 квартал 2019 року); нараховано ЄВ від 19.07.2019 року - 2754,18 гривень (за 2 квартал 2019 року); нараховано ЄВ від 21.10.2019 року - 2754,18 гривень (за 2 квартал 2019 року); нараховано ЄВ від 20.01.2020 року - 2754,18 гривень (за 4 квартал 2019 року).
Позивач не погодилась із вказаною вимогою та звернувся з даним позовом до суду.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає  Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  (далі - Закон № 2464).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Як визначено пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464  платниками єдиного внеску, є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
У силу частини 4  ст. 4 вказаного Закону  особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого  статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до  закону  пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 3 частини першої статті 7 Закону № 2464 передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону № 2464 (в редакції, яка діяла до 31.12.2017), платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
У редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII, яка діє з 01.01.2018, вищевказана стаття передбачає, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Згідно з частиною четвертою статті 25  Закону № 2464  орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Таким чином, підставою для формування та надіслання органом доходів і зборів платнику вимоги про сплату боргу є наявність недоїмки у платника єдиного внеску.
Разом з тим, вирішуючи справи даної категорії суди повинні враховувати, що метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Поряд з цим, у випадку отримання застрахованою особою у встановленому порядку щомісячної соціальної допомоги (в т.ч. по догляду за дитиною), на яку нараховується та з якої сплачується єдиний внесок у мінімальному розмірі, обов`язок сплати такою особою, що зареєстрована як фізична особа - підприємець, єдиного внеску не виникає.
Аналогічна правова позиція щодо подвійної сплати ЄСВ викладена у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа № 160/3114/19) та від 5 грудня 2019 року (справа № 260/358/19).
Як вбачається з матеріалів справи позивач отримує допомогу відповідно до ЗУ "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" з 08.07.2016 року  у зв`язку з народженням дітей ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Тобто, позивач отримувала соціальні виплати від Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 03196601) з серпня 2016 року по вересень 2017 року та з березня 2018 року по лютий 2019 року, від Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 03196653) з жовтня 2017 року по січень 2018 року та від Управління соціального захисту населення Конотопської міської ради (код ЄДРПОУ 03198072) отримую з лютого 2018 року по теперішній час, а саме соціальну допомогу у зв`язку з народженням дітей, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-7 від 14.05.20120 та індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5 від 14.05.2020.
Відповідно до інформації, яку надано до суду відрахування (сплата) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо ОСОБА_1 , а саме  індивідуальні відомості про застраховану особу, зазначені в довідках форми ОК-7 від 14.05.2020 та форми ОК-5 від 14.05.2020, зазначеними вище управліннями праці та соціального захисту населення, тобто страхувальниками, сплачено страхові внески за позивача за період з серпня 2016 року по березень 2020 року, та вказаний період включено до страхового стажу позивача.
Тобто, у період, за який відповідачем було нараховано заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 органами соціального захисту населення було здійснено нарахування та сплату зазначеного податку.
За приписами абзаців сьомого та дванадцятого пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, усиновленні дитини.
Згідно з абзацом 3 пункту 1 частини 1  статті 7 Закону № 2464-VI, нарахування та сплата єдиного внеску за платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої  статті 4 цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 № 178 (надалі іменовано -Порядок №178), цей Порядок визначає механізм сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за: осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або допомогу при народженні дитини, при усиновленні дитини.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 178, єдиний внесок нараховується: за осіб, зазначених у підпункті 2 пункту 1 цього Порядку, - на суми допомоги при народженні дитини (крім суми, яка виплачується одноразово) та/або суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нарахованої за базовий звітний період.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 178, єдиний внесок нараховується у розмірі 22 відсотки суми грошового підпункту 2 пункту 4 Порядку № 178, обчислення єдиного внеску провадиться такими платниками єдиного внеску (далі - платники): районними (міськими) управліннями праці та соціального захисту населення - за осіб, зазначених у підпунктах 2 - 4 пункту 1 цього Порядку.
Згідно з приписами частини 1  статті 19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV (далі по тексту іменовано -Закон№ 1105-XIV), право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.
Положеннями пункту 1 частини 1 статті 20 Закону № 1105-XIV, визначено, що за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг: допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною).
Пунктом 4 частини 1  статті 22 Закону № 1105-XIV  передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: догляду за дитиною віком до трьох років або дитиною з інвалідністю віком до 18 років у разі хвороби матері або іншої особи, яка доглядає за цією дитиною.
Отже, допомога по догляду за дитиною є допомогою по тимчасовій непрацездатності, яка надається застрахованим особам (у тому числі підприємцям) у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Тобто, застрахована особа може не здійснювати підприємницьку діяльність у випадку догляду за дитиною віком до трьох років, при цьому, самостійно не сплачує єдиний внесок, а отримує щомісячну допомогу по догляду за дитиною, на яку нараховується та з якої сплачується єдиний внесок.
При цьому, положення  Податкового кодексу України  щодо випадків звільнення відповідної особи від сплати єдиного податку на період її непрацездатності є вузьким трактуванням випадків звільнення особи від сплати єдиного соціального внеску, та не може слугувати підставою для прийняття доводів податкового органу до уваги, оскільки іншими законодавчими актами визначено гарантоване право особи на отримання допомоги по догляду за дитиною віком до трьох років та специфіку сплати єдиного соціального внеску в такому випадку, та не може нівелювати права особи, закріплені  Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  та  Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи те, що позивач не мав у спірний період обов`язку зі сплати єдиного внеску, відповідачем безпідставно сформована спірна вимога про сплату боргу (недоїмки).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог. 
Крім того, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від  27 квітня 2020 року по справі  №120/581/19-а.
З урахуванням вищезазначеного, доводи відповідача щодо правомірності вимоги Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу № Ф-10322-17У від 14 лютого 2020 року на суму 31240,44 грн. є помилковими.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є  справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
З урахуванням того, що відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України  .
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 року по справі № 520/7457/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  01.03.2021 року