КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року                                                                                                      місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 760/702/20
номер провадження: 22-ц/824/451/2021 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,
за участю секретаря - Орел П.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року у складі судді Шереметьєвої Л.А., у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення, 
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до  ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення.
Позовна заява мотивована тим, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках по 1/3 частині кожний. Позивачі вказували, що між ними та відповідачем  ОСОБА_1 склалися напружені відносини, оскільки він не надає їм доступу до спірної квартири, замінив замки на вхідних дверях у квартиру, встановив охорону і сигналізацію та повідомив співробітникам обслуговуючої охоронної фірми, що він є єдиним власником житла. У червні 2019 року відповідач без відома та згоди позивача ОСОБА_3 зібрав її речі у квартирі та поросив приватного перевізника відвезти їй речі. У зв`язку з цим ОСОБА_3 вимушена орендувати інше житло та нести витрати по його оплаті. Позивачі вказували, що вони неодноразово зверталися до правоохоронних органів з метою відновлення їх права користування належним їм майном, однак вирішити це питання з відповідачем у позасудовому порядку їм не вдалося.    
З урахуванням наведеного, позивачі просили усунути їм перешкоди у користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_1 не чинити їм перешкоди у користуванні та розпорядженні вказаною квартирою та їх вселення у цю квартиру.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .
Вселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Рішення суду мотивоване тим, що сторонам у справі на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1  по 1/3 частці кожному, однак відповідач ОСОБА_1  чинить позивачам перешкоди у користуванні цією квартирою. Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача не чинити позивачам перешкод у користуванні спірною квартирою та вселення їх до цієї квартири.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у провадженні Солом`янського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа № 760/24641/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3 , про визнання шлюбу недійсним, а також цивільна справа № 760/6993/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним. Тому відповідач вважає, що позов у цій справі розглянутий судом передчасно, оскільки у випадку задоволення судом його вказаних вище позовів ОСОБА_2 може втратити право  користування спірною квартирою. Також звертає увагу на те, що ОСОБА_2 має власне інше житло, яке знаходиться у АДРЕСА_2 , а тому вважає, що позивачі не збираються проживати в спірній квартирі. Вказує, що позивачами не доведено факту вчинення ним перешкод у користуванні спірною квартирою та не надано жодних доказів того, що їх право на користування цим житлом порушено.
Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили. 
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках по 1/3 частині кожний, а саме, позивач ОСОБА_3 та відповідач  ОСОБА_1 - на підставі  свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 08 липня 1999 року, а позивач ОСОБА_2 - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 березня 2019 року. 
Встановлено, що сторони у справі зареєстровані в спірній квартирі.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено відповідачем, що він замінив вхідні двері в спірній квартирі та ключі від замка нових дверей до квартири позивачам не надав. У червні 2019 року  ОСОБА_1 у відсутності ОСОБА_3 зібрав її особисті речі в квартирі та за допомогою приватного перевізника, якому надав її номер мобільного телефону, відвіз речі за її вказівкою.
Також судом встановлено, що відповідно до рапорту працівника поліції від 23 вересня 2019 року та заяв ОСОБА_2 і ОСОБА_3   до дільничного офіцера поліції УП ГУ НП в місті Києві від 26 листопада 2019 року вбачається, що позивачі  неодноразово намагались реалізувати своє право на проживання в спірній квартирі, однак позбавлені такої можливості внаслідок перешкод з боку відповідача (а.с.7, 9, 10).
З наведених підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачами не доведено факт чинення їм перешкод в користуванні квартирою з боку відповідача, а також, що позивачами не надано доказів на підтвердження порушення їх права користування спірним житлом, як необгрунтовані.  
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст.41 Конституції України).
Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст. 47 Конституції України).
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
У частинах 1,2 ст.319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Установивши, що сторонам у справі на праві спільної часткової власності належить спірна квартира по 1/3 частці кожному, однак відповідач чинить позивачам перешкоди у користуванні цією квартирою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про зобов`язання відповідача ОСОБА_1 не чинити їм перешкод у користуванні спірною квартирою та вселення їх до цієї квартири.
Таким чином, розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення. 
Доводи апеляційної скарги про те, що у провадженні Солом`янського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа № 760/24641/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3 , про визнання шлюбу недійсним, а також цивільна справа № 760/6993/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним, а тому відповідач вважає, що позов у цій справі розглянутий судом передчасно, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача не чинити позивачам перешкоди у користуванні спірною квартирою та вселення їх до цієї квартири. 
При цьому колегія суддів враховує, що як на час вирішення справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи, правовстановлюючі документи, на підставі яких позивачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 належить по 1/3 частині спірної квартири, є чинними та не визнані судом недійсними. 
Також апеляційний суд  не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач ОСОБА_2 має власне інше житло, оскільки наявність у особи на праві власності іншого житла не позбавляє її гарантованого Конституцією України права вільно володіти своїм майном та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи є абсолютним і не залежить від обсягу та кількості належного особі майна.  
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,   
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий
 
Судді: