Ухвала 
 
21 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 2-3915/06
провадження № 61-13358св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В., 
 
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 , 
суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Стужук Павло Петрович, 
заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,
 
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 21 липня 2020 року у складі колегії суддів Кочеткової І. В., Кримської О. М., Дашковської А. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог скарги
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Стужука П. П. 
Скарга  ОСОБА_1  мотивована тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2006 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
До вересня 2016 року виконавче провадження перебувало у Дніпровському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя, він регулярно і сумлінно у добровільному порядку виконував рішення суду, заборгованості не мав.
Постановою державного виконавця від 27 вересня 2016 року за заявою стягувача виконавчий лист був повернутий останній без виконання у зв`язку з добровільною сплатою аліментів.
У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва із заявою про відкриття виконавчого провадження і стягнення з нього заборгованості за аліментами.
03 червня 2019 року державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості за період з січня 2011 року по квітень 2019 року, згідно якого сума боргу зі сплати аліментів станом на 01 травня 2019 року становить 739 221,32 грн.
Заявник стверджує, що до вересня 2016 року заборгованості по сплаті аліментів він не мав, ніде не працював, офіційно заробітної плати не отримував, як безробітний на обліку не перебував, зареєстрував своє постійне місце проживання у м. Києві у червні 2013 року, а отже державний виконавець неправомірно наклав арешт на все його майно та безпідставно здійснив розрахунок згідно середньомісячної заробітної плати по м. Києву за весь цей період. 
Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, що виразилася у неправильному обрахунку заборгованості та неврахуванні доводів та пояснень скаржника та його адвоката, а також у ненаданні обґрунтованого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2020 року у складі судді Баруліної Т. Є. частково задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Стужука П. П.
Визнано неправомірною бездіяльність старшого державного  виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Стружука П. П. щодо розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні № 59050779 за виконавчим листом Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2006 року по цивільній справі № 2-3915/06.
У задоволенні іншої частини скарги відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державний виконавець неправомірно здійснив розрахунок заборгованості за період з 2011 року по 2019 рік, оскільки за положеннями частини першої статті 191 СК України, у редакції Закону який діяв до 28 січня 2018 року, аліменти за минулий час можуть бути присуджені не більше, як за три роки. Звернення стягувача у вересні 2016 року до виконавчої служби про повернення виконавчого листа у зв`язку із добровільним виконанням боржником судового рішення, повернення виконавчого листа стягувачу свідчить про відсутність заборгованості зі сплати аліментів станом на вересень 2016 року. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 липня 2020 року скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2020 року та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на бездіяльність старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Стужука П. П.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що державний виконавець правомірно здійснив перерахунок заборгованості по сплаті аліментів.
Ухвалюючи нове рішення у справі апеляційний суд врахував те, що 12 квітня 2019 року ОСОБА_1 подав до ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС м. Києва податкові декларації про майновий стан і доходи за 2011-2015 роки. З отриманих за 2011-2015 роки доходів аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 не сплачувалися, про розмір отримуваних боржником доходів за вказаний період часу ні ОСОБА_2 , ні державний виконавець Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя обізнані не були.
Спірний розрахунок заборгованості по сплаті аліментів державним виконавцем здійснено на підставі податкових декларацій про майновий стан і доходи ОСОБА_1 , поданих у квітні 2019 року до ГУ ДФС у м. Києві, з урахуванням коштів, добровільно сплачених платником аліментів за спірний період часу. 
Зважаючи на те, що до вересня 2016 року ОСОБА_1 сплачував аліменти без урахування фактично отриманих доходів від здачі в оренду нерухомого майна, висновки суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів за період з січня 2011 року по 27 вересня 2016 року є помилковими.
Відкликання ОСОБА_1 у липні 2019 року податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2011-2015 роки та подання нових декларацій не свідчить про неправомірність дій державного виконавця, які мали місце до вказаних подій - у червні 2019 року.
ОСОБА_1 не позбавлений можливості надати державному виконавцю нові декларації за спірний період часу з метою визначення іншої суми заборгованості.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У вересні 2020 року представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 21 липня 2020 року та залишити в силі ухвалу місцевого суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційним судом повно і всебічно не з`ясовано обставини справи. 
Ухвалюючи нове рішення у справі, апеляційний суд дійшов помилкового висновку щодо можливості застосування зворотної дії нормативно-правового акту у часі. Судом не було враховано положення частини першої статті 194 СК України у редакції, яка діяла до 28 січня 2018 року.
Апеляційний суд вказуючи про те, що державний виконавець правомірно здійснив перерахунок заборгованості по сплаті аліментів, не врахував положення статей 81, 181, 195 СК України. 
Рішення у справі було ухвалено без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема викладених у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц.
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
20 жовтня 2020 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою. 
Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 21 липня 2020 року.
Відзиву на касаційну скаргу не подано
Позиція та висновки Верховного Суду
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, а тому призначає справу до судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Керуючись статтями 34, 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Стужука Павла Петровича за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 21 липня 2020 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Інформацію про дату розгляду справи і персональний склад колегії суддів оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді 	А. І. Грушицький   	
 	В. С. Висоцька    І. В. Литвиненко