29.03.21
22-ц/812/626/21
Єдиний унікальний номер судової справи: 490/7033/14-ц
Провадження № 22-ц/812/626/21
Постанова
Іменем України

29 березня 2021 року                         м. Миколаїв          Справа № 490/7033/14-ц
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого - Самчишиної Н.В.,
суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,
за участю: представника заявника ОСОБА_1 - Островської О.В. ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Островської Оксани Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2020 року, постановлену під головуванням судді Чулупа О.С. у приміщенні цього суду, за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі АТ «Райффайзен Банк Аваль» або Банк) до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором кредиту, 

встановив:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
Заява обґрунтована тим, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2015 року в справі № 490/7033/14-ц задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором №010/08-11/06-476 від 16 жовтня 2006 року.
Рішення суду набрало законної сили, у зв`язку з чим, 06 квітня 2016 року було видано виконавчий лист, який стягувачем пред`явлено до примусового виконання.
На даний час виконавчі провадження знаходяться на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
20 квітня 2018 року між ТОВ «ФК «Форінт» та ОСОБА_1 укладені окремо договори про відступлення прав за договором іпотеки та договором застави транспортного засобу, що посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровими номерами 944 та 943, відповідно до яких ОСОБА_1 набула права вимоги, а ТОВ «ФК «Форінт» відступив всі права, які належали товариству за договором про відступлення прав від 11 квітня 2018 року із АТ «Райффайзен Банк Аваль» по кредитному договору№010/08-11/06-476 від 16 жовтня 2006 року та договорами забезпечення, які стосувалися боржників.
Таким чином, ОСОБА_1 просила замінити стягувача по справі відносно боржників на неї.
02 вересня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і ОСОБА_6 подали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності та підтримання заявлених вимог в повному обсязі (т.3 а.с. 130 - 136)
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому листі по справі №490/7033/14-ц.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник не надав доказів, якими обґрунтовані його вимоги, а саме щодо відступлення прав вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь якого ухвалено рішення за кредитним договором від 16 жовтня 2016 року, від ТОВ «ФК «Форінт» до ОСОБА_1 .
Не погодившись з такою ухвалою, у лютому 2021 року, представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Островська О.В подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що через не повідомлення заявника про розгляд справи та порушення строків розгляду даної заяви, судом першої інстанції порушені права заявника на захист, доказування та доведення обставин, надання можливих додаткових доказів, надання особистих пояснень, подання клопотань щодо витребування можливих додаткових доказів, та своєчасне оскарження в апеляційному порядку судового рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Форінт» підтвердило набуття ОСОБА_1 права вимоги на підставі укладеного між ними 20 квітня 2018 року договору відступлення права вимоги за № 34, зокрема за кредитним договором №010/08-11/06-476 від 16 жовтня 2016 року. До відзиву додано ксерокопії договору відступлення права вимоги № 34 від 20 квітня 2018 року, з актом приймання - передачі права вимоги, актом приймання- передачі документації заявнику у справі та договору №б/н від 11 квітня 2018 року, з додатками, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт».
Відзиви на апеляційну скаргу інші учасники справи не подали.
Заслухавши доповідь судді, представника заявника, яка з`явилася в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав. 
Установлено, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з кожного, на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» станом на 19 травня 2014 року заборгованість за кредитним договором №010/08-11/06-476 від 16 жовтня 2006 року, яка становить: 324 404.70 дол. США, що еквівалентно 3 812 436 грн. 47 коп. - заборгованість за кредитом; 9 494.80 дол. США, що еквівалентно 111 583 грн. 83 коп. - заборгованість за процентами; 412 201 грн. 14 коп. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту та 2 614 грн. 13 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів, а також з кожного по 2 557 грн. 80 коп. судових витрат.
На підставі судового рішення, 06 квітня 2016 року Центральний районний суд м. Миколаєва видав виконавчий лист.
З Автоматизованої системи виконавчого провадження убачається, що ВПВР УЗПВР у Миколаївській області ПМУМЮ (м. Одеса) відкрив 19 квітня 2016 року виконавчі провадження, за яким боржниками є відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а стягувачем АТ «Райффайзен Банк Аваль», стан виконавчого провадження, в яких боржниками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 значиться як «завершено», а стосовно боржника ОСОБА_6 як «примусове виконання».
Аналізуючи зміст поданої у липні 2020 року ОСОБА_1 заяви апеляційний суд дійшов висновку, що заявником порушено питання саме щодо процесуальної заміни стягувача у правовідносинах із виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року.
Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд виходив з того, що заявник не надав доказів, якими обґрунтовані його вимоги, а саме щодо відступлення прав вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь якого ухвалено рішення за кредитним договором від 16 жовтня 2016 року, від ТОВ «ФК «Форінт» до ОСОБА_1 .
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.
До заяви про заміну сторони виконавчого провадження заявником була надана довідка АТ «Райффайзен Банк Аваль» адресована ФОП ОСОБА_3 від 20 березня 2019 року з якої слідує, що відповідно до договору №Б/Н від 11 квітня 2018 року, укладеного між банком та ТОВ «ФК «Форінт» всі права вимоги банку до ФОП  ОСОБА_3 за кредитним договором №010/08-11/06-476 від 16 жовтня 2006 року, зі змінами і доповненнями та укладеними додатковими угодами до нього, а також договорами забезпечення були банком відступлені та перейшли до набувача ТОВ «ФК «Форінт», про що 12 квітня 2018 року їй було направлено відповідне повідомлення.
З договору відступлення прав за договором іпотеки від 20 квітня 2018 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., та договору іпотеки від 20 жовтня 2006 року слідує, що ТОВ «ФК «Форінт» передало, а ФОП ОСОБА_1 прийняла права за договором іпотеки №3161 від 20 жовтня 2006 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банка Аваль» та ОСОБА_3 і ОСОБА_7 на забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов`язань за кредитним договором №010/08-11/06-476 від 16 жовтня 2006 року.
Згідно наданого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, 20 квітня 2018 року зареєстровано іпотекодержателем ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції не звернув уваги та не перевірив ці обставини, не запропонував заявнику та іншим учасникам справи надати додаткові докази, а тому, на думку колегії суддів, дійшов передчасного висновку про недоведеність набуття ФОП  ОСОБА_1 прав вимоги за кредитним договором відповідно до договору про відступлення прав вимоги. При цьому колегія суддів враховує те, що суд не може ігнорувати покладений на нього цивільно-процесуальним законом обов`язок повідомляти сторони про розгляд справи, бо інше, було б істотним порушенням права особи на її особисту участь у судових засіданнях, де розглядається питання щодо неї, її прав та інтересів; де вона може подати докази та брати участь у їх дослідженні; ставити питання іншим учасникам справи.
Як зазначалось вище, ТОВ «ФК «Форінт» до відзиву на апеляційну скаргу додало договір від 11 квітня 2018 року з додатками, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт», за яким банк передав, а ТОВ «ФК «Форінт» набув у власність право вимоги до групи позичальників, заставодавців та поручителів, в тому числі до ФОП ОСОБА_3 за кредитним договором №010/08-11/06-476 від 16 жовтня 2006 року та до ОСОБА_6 за договором поруки №12/42-0-1/11 - 314 від 01 липня 2011 року, ОСОБА_4 за договором поруки №12/42-0-1/11-313 від 01 липня 2011 року, ОСОБА_5 за договором поруки №12/42-0-1/11-312 від 01 липня 2011 року.
20 квітня 2018 року між ТОВ «ФК «Форінт» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги №34, відповідно до якого Товариство відступило, а фізична особа - підприємець ОСОБА_1 набула право вимоги за кредитним договором №010/08-11/06-476 від 16 жовтня 2006 року до позичальника та договорами забезпечення, зокрема до поручителів ОСОБА_6 за договором поруки №12/42-0-1/11 - 314 від 01 липня 2011 року, ОСОБА_4 за договором поруки №12/42-0-1/11-313 від 01 липня 2011 року, ОСОБА_5 за договором поруки №12/42-0-1/11-312 від 01 липня 2011 року. 
Таким чином, АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги за кредитним договором №010/08-11/06-476 від 16 жовтня 2006 року та договорами забезпечення ТОВ «ФК «Форінт», а ТОВ «ФК «Форінт» відступило право вимоги за цим же кредитним договором та договорами забезпечення ФОП ОСОБА_1 , а отже АТ «Райффайзен Банк Аваль» і ТОВ «ФК «Форінт» вибули із правовідносин за вказаним договором. 
Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.
На підставі частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до статті 512 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи зі змісту наведених норм права, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи універсального правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття первісного кредитора з одночасною заміною його новим кредитором.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження та її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник у таких правовідносинах, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13 та висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18).
Вирішуючи питання про можливість заміни сторони виконавчого провадження у разі відсутності відкритого виконавчого провадження, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновків, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
При цьому, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виходила з того, що норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
Таким чином, звернення до суду із заявою про надання статусу стягувача правонаступнику кредитора відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Колегія суддів звертає увагу на те, що виконавче провадження щодо боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на даний час є завершеним, проте це не є підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки заміна сторони виконавчого провадження може бути проведена на будь-якій стадії процесу і без такої заміни правонаступник буде позбавлений процесуальної можливості вчиняти будь-які дії у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для заміни стягувача у виконавчому провадженні на ФОП  ОСОБА_1 та не вірно відмовив у задоволенні її заяви. 
Відповідно до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.
Враховуючи викладене, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.
Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини другої цієї ж статі інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 454 грн (квитанція від 10 лютого 2021 року №9223-2409-3153-8801). Оскільки заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження суд задовольняє, тому судовий збір, сплачений нею за подання апеляційної скарги у розмірі по 151 грн. 33 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 .
Керуючись статтями 367, 374,376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката Островської Оксани Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.
Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»), на користь якого ухвалено рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року в справі № 490/7033/14 - ц, його правонаступником - Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі по 151 грн. 33 коп., з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів до Верховного Суду, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                        Н.В. Самчишина

Судді:                                                                П.П. Лисенко

                                                       Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 29 березня 2021 року.