ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 березня 2021 року           справа №200/9672/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року (повний текст складено  в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/9672/20-а (суддя в 1 інстанції - Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
                                         В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області  (далі - відповідач) в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати страхових виплат за період з 1 вересня 2016 року по 1 серпня 2019 року, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити заборгованість по страховим виплатам за період з 1 вересня 2016 року по 1 серпня 2019 року. (арк.справи 2-6)
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі № 200/9672/20-а позовні вимоги задоволено, внаслідок чого: визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 1 вересня 2016 року по 1 серпня 2019 року. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати страхові виплати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість зі сплати страхових виплат за період з 1 вересня  2016 року по 1 серпня 2019 року.(арк.справи 28-30)
Не погодившись з таким рішенням, відповідачем  подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просили скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. (арк.справи 36-38)
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , що виданий 19 липня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки від 1 серпня 2019 року № 1436-5000169264. 
Відповідно до довідок серії ДОН-04 № 043805 та 2-18 АВ № 060537, що видані Обласною травматологічною МСЕК м. Донецька позивачу встановлено 3 групу інвалідності у зв`язку із профзахворюванням.
Колегією суддів встановлено, що позивач з 1 жовтня 2014 року перебуває на обліку як тимчасово переміщена особа в Бахмутському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в якому отримував страхові виплати з 1 жовтня 2014 року по 31 серпня 2016 року.
Після проведення Бахмутським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області перерахунку щомісячних страхових платежів, заборгованість за період з червня 2014 року по жовтень 2014 року позивачу виплачена у жовтні 2015 року. 
З вересня 2016 року позивачу щомісячні страхові виплати у Бахмутському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області були припинені на підставі протоколу від 25 серпня 2016 року № 8 та на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Бахмутської міської ради, яким визнано довідку внутрішньо переміщеної особи позивача не дійсною.
1 серпня 2019 року позивач повторно звернувся із заявою до Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в якій просив продовжити йому раніше призначені страхові виплати.
На підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (протокол від 4 вересня 2019 року № 33) страхові виплати позивачу продовжені з 1 серпня 2019 року.
13 травня 2020 року позивач, через свого представника, звернувся із запитом до Бахмутського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про виплату заборгованості за період з 1 вересня 2016 року по 1 серпня 2019 року.
Листом від 19 травня 2020 року № 18.03.1/1876 відповідач повідомив про те, що позивачу з вересня 2016 року припинені страхові виплати на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Бахмутської міської ради, оскільки довідка внутрішньо переміщеної особи позивача визнана недійсною. Стосовно суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, вказало на те, що вони виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабміном, який на сьогоднішній день відсутній. З приводу розміру заборгованості було рекомендовано звернутись до Горлівського міського відділення у Центрально-Міському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, яке перереєструвалось на підконтрольній території України, в якому саме і знаходиться справа позивача як потерпілого.
Із довідки «Про доходи», що видана на ім`я позивача від 19 травня 2020 року № 18.03.1/1877 вбачається, що з вересня 2016 року  по серпень 2019 року страхові виплати позивачу не нараховувались та не виплачувались. З серпня 2019 року позивач отримує страхові виплати. 
Спірні правовідносини регулюються Законами України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014р. №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) та Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".
Припинення страхових виплат і надання соціальних послуг встановлено нормами частини 1 статті 46 Закону № 1105-ХІV, у якому передбачено, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:
1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;
3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;
4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;
5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;
6) в інших випадках, передбачених законодавством.
В силу вимог статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (надалі - Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до норм статті 7 зазначеного Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Факт внутрішнього переміщення, згідно положень статті 4 Закону № 1706-VII підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до норм статті 12 Закону № 1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.
Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.
Колегія суддів зауважує, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право громадянина на призначення пенсії не може бути пов`язано з такою умовою, як постійне місце проживання або реєстрація місця проживання, а держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того де проживає особа, пенсія якій призначена.
Дійсно, з аналізу норм статті 46 Закону № 1105-XIV вбачається, що визначені законодавством підстави припинення виплат не є вичерпними. Проте, суд зауважує, що зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що «інші випадки» для припинення виплати страхових внесків повинні також бути передбачені саме законом.
Ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. 
Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних  відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.
Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм.      
Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.
Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.
Таким чином, колегія суддів зауважує, що підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
Відповідач не може посилатися на відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум страхових виплат, оскільки порядок та умови отримання таких виплат регулюються виключно  Законом, а відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій не звільняє державу в особі уповноваженого органу Фонду соціального страхування здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум пенсій.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог частин 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі № 200/9672/20-а  - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі № 200/9672/20-а   - залишити без змін.   
Повне судове рішення складено 01 березня 2021 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, передбачених ч.5 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            А.В. Гайдар

Судді                                                                                  А.А. Блохін

                                                                                            І.В. Сіваченко