ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 р.	Справа № 440/4429/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північного міжрегіонального управління  ДПС  по роботі з великими платниками податків ДПС на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 (ухвалене   суддею Шевяков І.С., повний текст якого складено 29.09.2020 р.) по справі № 440/4429/20
          за позовом         Приватного підприємства "Виробничо-торгова компанія "Лукас"  
          до         Північного міжрегіонального управління  ДПС  по роботі з великими платниками податків ДПС                  
          про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Приватне підприємство "Виробничо-торгова компанія "Лукас" (в подальшому -  ПП "ВТК "Лукас") звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДПС, в якому просив визнати протиправним та скасувати  податкове повідомлення-рішення  відповідача  № 0001725407 від 22.05.2020 р. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 р. позов задоволено, а саме:  скасовано  податкове  повідомлення-рішення відповідача № 0001725407 від 22.05.2020 р.; стягнуто на користь позивача  з відповідача витрати зі сплати судового збору у сумі 2102 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 4000 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України, просить скасувати рішення суду першої інстанції  та прийняти постанову про відмову в задоволення позовних вимог. 
Позивачем до суду апеляційної інстанції подано письмовий відзив, в якому просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає дане рішення законним та обґрунтованим.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2021 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати замінено  відповідача Офіс великих платників податків ДПС правонаступником Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги відповідача задоволенню не підлягають з наступних підстав. 
Відповідно до  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що  за результатами проведеної Харківським управлінням Офісу великих платників податків ДПС України камеральної перевірки щодо своєчасності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ПП "ВТК "Лукас" за вересень 2017 року, за результатами якої складено акт № 269/28-10-54-07-10/23808087 від 24.04.2020 р., висновками якого встановлено порушення ПП "ВТК "Лукас" вимог пункту 201.10 статті 201 розділу V Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасна реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 4686,12 грн.
На підставі висновків вищевказаного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 0001725407 від 22.05.2020 р., яким застосовано штраф на загальну суму 4686,12 грн.
Позивач, не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, звернувся до Державної податкової служби України із скаргою, у якій просив скасувати податкове повідомлення-рішення № 0001725407 від 22.05.2020 р., за результатами розгляду якої відповідачем прийнято рішення № 23906/6/99-00-06-02-05-06 від 28.07.2020 р, яким податкове повідомлення-рішення №0001725407 від 22.05.2020 р. залишено без змін, а скаргу позивача залишено без задоволення.
Не погоджуючись з вищевказаним повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване  податкове повідомлення-рішення необґрунтоване  та підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із підпункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю факту прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) встановлено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою ) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;
40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів. Штраф не накладається у разі порушення строку реєстрації податкової накладної, складеної на постачання товарів/послуг, що не надається отримувачу (покупцю), лише за операціями двох видів: звільнених від оподаткування; які оподатковуються за нульовою ставкою. У разі порушення строку реєстрації податкової накладної, яка не надається отримувачу (покупцю) товарів/послуг з інших причин, ніж її складення за операціями, що звільнені від оподаткування або оподатковуються за нульовою ставкою, штраф застосовується у загальному порядку, передбаченому пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України.
Форма податкової накладної та порядок її заповнення затверджені наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307 (в подальшому  - Порядок № 1307).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 1307, податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.
Податкова накладна та додатки до неї складаються в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи (п. 2 Порядку №1307).
Відповідно до п. 8 Порядку №1307, при складанні податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пунктах 10-15 цього Порядку, у верхній лівій частині таких накладних у графі "Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини" робиться помітка "X" та зазначається тип причини: 01 - Складена на суму збільшення компенсації вартості поставлених товарів/послуг (для податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пункті 13 цього Порядку); 02 - Складена на постачання неплатнику податку; 03 - Складена на постачання товарів/послуг у рахунок оплати праці фізичним особам, які перебувають у трудових відносинах із платником податку; 04 - Складена на постачання у межах балансу для невиробничого використання; 05 - Складена у зв`язку з ліквідацією основних засобів за самостійним рішенням платника податку; 06 - Складена у зв`язку з переведенням виробничих основних засобів до складу невиробничих; 07 - Складена на операції з вивезення товарів за межі митної території України; 08 - Складена на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість; 09 - Складена на постачання для операцій, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість; 10 - Складена з метою визначення при анулюванні реєстрації платника податку податкових зобов`язань за товарами/послугами, необоротними активами, суми податку за якими були включені до складу податкового кредиту та не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; 11 - Складена за щоденними підсумками операцій; 12 - Складена на постачання неплатнику, в якій зазначається назва покупця (для податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пункті 10 цього Порядку);13 - Складена у зв`язку з використанням виробничих або невиробничих засобів, інших товарів/послуг не в господарській діяльності; 14 - Складена отримувачем (покупцем) послуг від нерезидента; 15 - Складена на суму перевищення бази оподаткування, визначеної відповідно до статей 188 і 189 Податкового кодексу України, над фактичною ціною постачання.
Згідно із пунктом 3 Порядку № 1307, усі податкові накладні, у тому числі накладні, особливості заповнення яких викладені в пунктах 9-15 та 19 цього Порядку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та за формою, чинною на день такої реєстрації.
Відповідно до підпункту 197.1.18 пункту 197.1 статті 197 Податкового кодексу України, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання державних платних послуг фізичним або юридичним особам органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, а також іншими особами, уповноваженими такими органами або законодавством надавати зазначені послуги, обов`язковість отримання (надання) яких установлюється законодавством, включаючи плату за реєстрацію, видачу ліцензії, сертифікатів у вигляді зборів, державного мита тощо.
Таким чином, для застосування режиму звільнення від оподаткування ПДВ, визначеного підпунктом 197.1.18 пункту 197.1 статті 197 Податкового кодексу України необхідне одночасне виконання таких умов: послуги повинні надаватися органами виконавчої влади і місцевого самоврядування, а також іншими особами, уповноваженими такими органами або законодавством надавати зазначені послуги; послуги, які надаються, повинні бути платними; кошти за надані послуги у повному обсязі повинні надходити до бюджету; обов`язковість отримання фізичними і юридичними особами послуг повинна бути встановлена законодавством.
Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Згідно зі пунктом 186.4 статті 186 ПК України, місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника, крім операцій, зазначених у пунктах 186.2 і 186.3 цієї статті.
Статтею 208 ПК України встановлюються правила оподаткування в разі постачання особою-нерезидентом, яку не зареєстровано як платника податку, послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, особі, яку зареєстровано як платника податку, чи будь-якій іншій юридичній особі-резиденту.
Відповідно до пункту 208.2 статті 208 ПК України отримувач послуг, що постачаються нерезидентами, місце постачання яких розташоване на митній території України, нараховує податок за основною ставкою податку на базу оподаткування, визначену згідно з пунктом 190.2 статті 190 цього Кодексу.
При цьому отримувач послуг - платник податку у порядку, визначеному статтею 201 цього Кодексу, складає податкову накладну із зазначенням суми нарахованого ним податку, яка є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту у встановленому порядку.
Така податкова накладна підлягає обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Якщо отримувача послуг зареєстровано як платника податку, сума нарахованого податку включається до складу податкових зобов`язань декларації за відповідний звітний період (пункт 208.3 статті 208 Податкового кодексу України).
Якщо отримувача послуг не зареєстровано як платника податку, то податкова накладна не складається. Форма розрахунку податкових зобов`язань такого отримувача послуг затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику" (пункт 208.4 статті 208 Податкового кодексу України).
Судовим розглядом встановлено, що ПП "ВТК "Лукас" 05.08.1997 р. зареєстровано платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом № 23489944, виданим 20.03.2006 р. Кременчуцькою об`єднаною державною податковою інспекцією Полтавської області.
Згідно із договором про надання послуг № 99-ІІ від 15.08.2017 р., укладеного між Державним підприємством "Центр прикладної метрології і сертифікації" Молдова та ПП "ВТК "Лукас", Державне підприємство "Центр прикладної метрології і сертифікації" Молдова є бюджетною установою, послуги з проведення сертифікації продукції, обов`язковість здійснення якої встановлена відповідно до вимог Закону Республіки Молдови від 01.12.2011 р.  №235, оплачені позивачем у повному обсязі.
Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт № 13435  від 20.10.2017  р. та протоколами випробувань постачання та надання послуг від нерезидента здійснювалось на митній території України, а саме у м. Кременчук
07.09.2017 р. позивачем складено податкову накладну № 798, яка зареєстрована 09.11.2017  р.  за операцією з надання послуг ПП "ВТК "Лукас" Державним підприємством "Центр прикладної метрології і сертифікації" Молдова на суму 46861,21 грн, у тому числі ПДВ 7810,20 грн. У графі "Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини" зроблена помітка "Х" та зазначено тип причини - 14.
ПП "ВТК "Лукас" складено розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 799 від 07.09.2017 р. до податкової накладної № 798 від 07.09.2017 р., який зареєстровано 14.11.2017 р. У графі "Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини" зроблена помітка "Х" та зазначено тип причини - 14.
 Законом України від 16.01.2020 № 466-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" (в подальшому- Закон № 466-ІХ), який набрав чинності 23.05.2020 р., підрозділ 2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктом 73, відповідно до абзацу другого якого встановлено, що штрафи, застосовані через відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", застосовуються в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень".
Відповідно до вказаних змін, контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку здійснює перерахунок суми штрафу і надсилає (вручає) такому платнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним), без вчинення будь-яких додаткових дій з боку контролюючого органу, тобто в силу закону.
Таким чином, законодавством встановлено ретроспективну дію положень пункту 73, підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України в частині порядку застосування штрафів за порушення платниками податку на додану вартість порядку реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, визначеними таким пунктом, яка проявляється в тому, що такі положення поширюють свою дію на всі штрафні санкції, нараховані платникам податків протягом періоду з 01.01.2017 р. до 31.12.2019, у разі, якщо відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено станом на дату набрання чинності цим Законом.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення  вважається скасованим, а контролюючим органом в порушення вимог пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового  кодексу  України вказане  податкове повідомлення-рішення залишено чинним. 
Аналогічний  висновок щодо застосування  вимог матеріального права, викладений в постанові  Верховного Суду від 29.07.2020 р. у справі № 2040/7658/18.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із врахування вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення контролюючого органу є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим, відповідно до  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, залишає рішення Полтавського окружного адміністративного суду  від 24.09.2020 р.  в цій частині без мін. 
Доводи апелянта в цій частині спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Щодо стягнення на користь  позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено стягнення судових витрат стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно із ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ( ч.  7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).  
Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Відповідно до  п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 р. (справа № 820/4263/17).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.
Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження наданих послуг позивачу відповідних послуг адвокатом, ПП "ВТК "Лукас" надано наступні копії наступних документів: договір про надання правової (правової) допомоги від 17.01.2019 р., додаткова угода від 05.08.2020  р., акт приймання-передавання наданих послуг від 07.08.2020 р., детальний опис вчинених дій (наданих послуг) від 07.08.2020 р., свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оскаржене  податкове повідомлення-рішення, яким підприємству нараховано штрафні санкції на загальну суму 4686,12 грн., а визначена позивачем сума витрат на правничу допомогу складає 4000 грн. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції  вважає, що  заявлена позивачем вартість правничої допомоги по цій справі  у розмірі  4000  грн.  не є співмірною із складністю справи,  обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт та їх обсягом, та вважає, що належним  розміром суми, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача в якості витрат на правову допомогу складає 1000 грн., у зв`язку з чим, відповідно до вимог ст. ст. 315, 317 Кодексу адміністративного судочинства України скасовує рішення Полтавського окружного адміністративного суду від  24.09.2020 року в частині стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління  ДПС  по роботі з великими платниками податків ДПС   витрат на правничу допомогу у розмірі 4000  грн. та приймає в цій частині постанову про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління  ДПС  по роботі з великими платниками податків ДПС   витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.
Крім того,  ПП "ВТК "Лукас"  у відзиві на апеляційну скаргу заявлено клопотання про стягнення на користь позивача  за рахунок бюджетних асигнувань відповідача   додаткові витрати на  правову допомогу, понесені підприємством,  у зв`язку з необхідністю складання  відзиву на апеляційну сагу  в розмірі  3000 грн. 
Суд апеляційної інстанції  вважає, що вказане  клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Так, написання відзиву на касаційну скаргу обсягом 5 сторінок, що пропорційно сумі  3000 грн. не є співмірним зі складністю справи, оскільки доводи відзиву містять цитування висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, та доводів, викладених позивачем адміністративного позову. 
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним клопотання представника позивача про відшкодування на користь позивача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції задовольнити частково в сумі 500 гривень, оскільки у поданих документах не обґрунтовано заявлену адвокатом вартість послуг у сфері права в розмірі 3000 гривень із посиланням на первинні документи, цей розмір витрат на правничу допомогу не співмірний зі складністю справи, справа в суді апеляційної інстанції розглянута за відсутності представника позивача, а складання відзиву на апеляційну скаргу не потребує значного часу.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постанові Верховного Суду від 11.03.2021 р. (справа № 911/2681/19).
Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Північного міжрегіонального управління   ДПС   по роботі з великими платниками податків ДПС  задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 по справі № 440/4429/20  скасувати в частині стягнення на користь Приватного підприємства "Виробничо-торгова компанія "ЛУКАС" за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління  ДПС  по роботі з великими платниками податків ДПС   витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.
Прийняти в цій частині постанову, якою стягнути на користь Приватного підприємства "Виробничо-торгова компанія "ЛУКАС" за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління  ДПС  по роботі з великими платниками податків ДПС   витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.
В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду  від 24.09.2020 р. по справі № 440/4429/20 залишити без змін. 
Стягнути на користь Приватного підприємства "Виробничо-торгова компанія "ЛУКАС" за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління  ДПС  по роботі з великими платниками податків ДПС витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції  у розмірі  500 (п`ятсот) гривень.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
 . 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Я.В. П`янова    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  29.03.2021 року